ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
30 січня 2026 року	м. Ужгород	№ 260/678/19 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді – Луцович М.М. 
при секретарі судового засідання – Пішта І.І.
та осіб, що беруть участь у справі:
представник позивача – Моісєєв І.Ю., 
представник відповідача – Карунік С.М., 
представник відповідача – Лашкай Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до військової частини НОМЕР_2 , згідно якого просить: визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 №607 від 16.04.2019 року «Про результати проведення службового розслідування по факту виявлення розбіжностей в обліку під час здачі майна служби ракетно-артилерійського озброєння».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перебував на військовій службі в Збройних Силах України з червня 1993 року і був звільнений за станом здоров`я 28.02.2019 року. 19.04.2019 року позивач отримав засобами поштового зв`язку повідомлення № 342 від 18.04.2019 року та копію наказу командира в/ч НОМЕР_2 № 607 від 16.04.2019 року «Про результати проведення службового розслідування по факту виявлення розбіжностей в обліку під час здачі майна служби ракетно-артилерійського озброєння». На переконання позивача, оскаржуваний наказ, що базується на службовому розслідуванні, прямо порушує вимоги Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 608 від 21.11.2017 року, Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 243/95-ВР від 23.06.1995 року та ч. 1 ст. 1166 ЦК України, за якими до відповідальності за шкоду можна притягнути лише особу, яка її завдала. Натомість в порушення вказаних вимог відповідач упереджено і не в повній мірі дослідивши причини та умови, що призвели до втрати, пошкодження майна, дійшов хибних висновків, в наслідок чого позивача незаконно визнано винним у заподіянні шкоди державі на суму 180941, 96 грн. 
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
Ухвалою суду від 12 червня 2019 року суд ухвалив розглядати адміністративну справу №260/678/19 за правилами загального позовного провадження.
Відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, у якому щодо позовних вимог заперечив у повному обсязі. Відповідач вказав, що службовим розслідуванням, за результатами якого було прийнято оскаржуваний наказ, було встановлено: прапорщику ОСОБА_1 майно служби ракетно-артилерійського озброєння було передано для зберігання під підпис, в його обов`язки входило забезпечити збереження майна, недопущення його псування та втрати. Натомість прапорщик ОСОБА_1 не забезпечив його збереження, допустив його втрату та пошкодження, чим порушив ст. 11 Статуту Збройних Сил України (військовослужбовець зобов`язаний знати і утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно), таким чином завдав державі збитків. Тобто встановлено і заподіяння прямої дійсної шкоди, і протиправну поведінку та їх взаємозв`язок. Крім того, умисно чи з необережності прапорщиком ОСОБА_1 було допущено втрату та пошкодження військового майна встановити не було можливості, про що було відповідно прописано розслідуванням, що однак не виключає матеріальної відповідальності. Вину позивача у незабезпеченні збереження майна службовим розслідуванням було встановлено повністю, що відповідно описано актом службового розслідування. Позивач підтверджує отримання матеріальних цінностей та їх відсутність, і не заперечує їх незбереження у позовній заяві. Таким чином, військовою частиною НОМЕР_2 було враховано всі обставини, які могли б вплинути на рішення та прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо притягнення позивача до матеріальної відповідальності за шкоду, нанесену державі у зв`язку з втратою та пошкодженням ввіреного йому майна.
Позивачем подано відповідь на відзив, відповідно до якої вказує, що спірне майно не перебувало у віданні позивача, і з викладених ним пояснень об`єктивно не могло ним зберігатись в належних умовах під його контролем. Це підтверджується копією послужного списку позивача, в якому зазначено, що він був переміщений на іншу посаду з 20.12.2012 року, після чого переміщувався на інші посади до 01.11.2014 року. Вказує, що накладна № 295/319 від 2013 року, на яку відповідач посилається в акті службового розслідування, містить виправлення і дописки виконані рукописним способом, які відсутні в примірнику тієї ж накладної у позивача. Внесені відповідачем зміни в зміст накладної вже після її підписання та затвердження викликають цілком обґрунтовані сумніви щодо її дійсності та взагалі її існування на момент начебто передачі майна позивачу. Позивач не заперечує факт отримання ним майна згідно накладної № 921. Однак, він заперечує щодо його втрати, оскільки це майно перебувало в зоні ATO (ООС). Відсутність його пояснюється його знищенням при зміні місця дислокації військової частини в зв`язку з загостренням ситуації в зоні АТО, (ООС), перебуванням позивача в цей період в м. Мукачево у відпустці, а в подальшому лікуванні. З урахуванням наведеного та викладеного в позовній заяві вважає, що відповідачем у відзиві не доведено правомірності прийнятого рішення.
Ухвалою суду від 17 липня 2019 року закрито пiдготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 березня 2022 року зупинено провадження в даній адміністративній справі.
Ухвалою суду від 22 жовтня 2025 року поновлено провадження у даній адміністративній справі. 
В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Представники відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву.
На виконання вимог ч. 13 ст. 10 та ч. 1 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
ОСОБА_1 перебував на військовій службі в Збройних Силах України та проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28.02.2019 № 53 прапорщика ОСОБА_1 , старшину ремонтної роти ракетно-артилерійського озброєння ремонтно-відновлювального батальйону, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 29 грудня 2018 року №161-РС з військової служби на підставі статті 26 частини 1 пункту «а» (у запас), частини 5 пункту 2 підпункту «б» (за станом здоров`я), з 28 лютого 2019 року виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 162, том 1).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 № 334 від 22.02.2019 «Про призначення службового розслідування по факту виявлення розбіжностей в обліку під час здачі майна служби ракетно-артилерійського озброєння» призначено службове розслідування по факту виявлення розбіжностей в обліку під час здачі майна служби ракетно-артилерійського озброєння, яке обліковане за прапорщиком ОСОБА_1 та доручено провести службове розслідування заступнику командира ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_2 з морально-психологічного забезпечення майору ОСОБА_2 в термін до 08 березня 2019 року (а.с.130, том 1).
За наслідками проведеного службового розслідування заступником командира ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_2 з морально-психологічного забезпечення майором ОСОБА_2 складено акт службового розслідування від 16.04.2019 (а.с. 118-129, том 1).
Згідно акту службового розслідування від 16.04.2019 пунктом 2 визнано винним прапорщика ОСОБА_1 у нанесенні шкоди державі у сумі: шляхом втрати майна, відповідно до довідки-розрахунку без урахування кратності 32 109, 60 грн, але відповідно до Постанови Верховної Ради від 23.06.1995 року №243/95 ВР «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі та Постанови №880 від 02.11.1995 року «Про затвердження Переліку військового майна», нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості враховуючи кратність 96 328,79 грн, відповідно до довідки-розрахунку про вартість шкоди завданої державі внаслідок пошкодження майна, яке неможливо відновити до працездатного стану по службі ракетно-артилерійського озброєння - 84 613,17 грн. Таким чином, загальна сума збитків заподіяна державі складає 180 941,96 грн.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 607 від 16.04.2019 «Про результати проведення службового розслідування по факту виявлення розбіжностей в обліку під час здачі майна служби ракетно-артилерійського озброєння» визнано винним прапорщика ОСОБА_1 у нанесенні шкоди державі: шляхом втрати майна, відповідно до довідки-розрахунку без урахування кратності в сумі 32 109, 60 грн, але відповідно до Постанови Верховної Ради від 23.06.1995 року №243/95 ВР «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», Постанови №880 від 02.11.1995 року «Про затвердження Переліку військового майна», - нестача або розкрадання якого відшкодовується ванними особами у кратному співвідношенні до його вартості, враховуючи кратність 96 328,79 грн, відповідно до довідки-розрахунку про вартість шкоди, завданої державі внаслідок пошкодження майна, яке неможливо відновити до працездатного стану по службі ракетно-артилерійського озброєння - 84 613,17 грн. Загальна сума збитків, заподіяна державі, складає 180 941, 96 грн (а.с. 168-177, том 1).
Позивач, не погоджуючись із наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 607 від 16.04.2019 «Про результати проведення службового розслідування по факту виявлення розбіжностей в обліку під час здачі майна служби ракетно-артилерійського озброєння», звернувся до суду з даним позовом. 
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходив із такого.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб, правил внутрішнього порядку у військовій частині визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі за текстом - Статут № 548-XIV).
Відповідно до ст. 3 Статуту № 548-XIV військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі ст. 9 Статуту № 548-XIV військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Положеннями ст. ст. 26, 27 Статуту № 548-XIV передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах. 
Спеціальним нормативним актом у сфері регулювання відносин при проходженні військової служби є Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі за текстом - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
У статтях 1, 2 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту встановлено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності. Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.
Згідно зі статтею 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначено Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України затвердженим наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, (далі - Порядок № 608).
Службове розслідування це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення (абзац 4 пункту 2 розділу I Порядку № 608).
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку № 608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування може призначатися у разі, зокрема: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань. Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Відповідно до частини першої статті 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Пунктом 1 розділу ІІІ Порядку № 608 установлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Відповідно до абзацу 1 пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 608 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців (пункт 13 розділу ІІІ Порядку № 608).
Згідно з положеннями пункту 14 розділу ІІІ Порядку № 608 до строку службового розслідування не зараховується час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці, на лікуванні або час відсутності з інших документально підтверджених поважних причин. Перенесення строків проведення службового розслідування здійснюється за відповідним наказом посадової особи, яка призначила службове розслідування.
Відповідно до абзацу 2 пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 608 днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Як вбачається з матеріалів справи днем початку службового розслідування є день видання наказу про його призначення - наказ командира Військової частини НОМЕР_2 № 334 від 22.02.2019 «Про призначення службового розслідування по факту виявлення розбіжностей в обліку під час здачі майна служби ракетно-артилерійського озброєння», відповідно до якого визначено провести службове розслідування та надати за його результатами акт у термін до 08 березня 2019.
При цьому одномісячний термін проведення службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 334 від 22.02.2019 «Про призначення службового розслідування по факту виявлення розбіжностей в обліку під час здачі майна служби ракетно-артилерійського озброєння», з урахуванням положень пункту 13 розділу ІІІ Порядку № 608, спливав 22.03.2019.
Строк проведення службового розслідування не продовжувався. 
Враховуючи зазначене, а також положення абзацу 2 пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 608, відповідно до якого днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, відтак відповідний акт службового розслідування та матеріали мали бути надані командиру у термін не пізніше 22.03.2019.
Всупереч зазначеним положенням, акт службового розслідування та матеріали у зазначений термін командиру надані не були.
З матеріалів справи судом встановлено, що за наслідками проведеного службового розслідування заступником командира ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_2 з морально-психологічного забезпечення майором ОСОБА_2 складено акт службового розслідування тільки 16.04.2019 (а.с. 118-129, том 1).
Надаючи оцінку зазначеному наказу, суд зазначає, що жодних наказів про продовження командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), строку проведення службового розслідування у матеріалах службового розслідування не містяться. У матеріалах службового розслідування відсутні також накази про перенесення строків проведення службового розслідування.
Таким чином, суд доходить висновку, що службове розслідування, призначене наказом командира Військової частини НОМЕР_2 № 334 від 22.02.2019 «Про призначення службового розслідування по факту виявлення розбіжностей в обліку під час здачі майна служби ракетно-артилерійського озброєння», проведено з порушенням вимог Порядку № 608, тобто поза межами визначеного місячного строку для його проведення.
Разом з цим суд не повинен надавати оцінку правомірності спірного наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 607 від 16.04.2019 «Про результати проведення службового розслідування по факту виявлення розбіжностей в обліку під час здачі майна служби ракетно-артилерійського озброєння», оскільки порушення процедури проведення службового розслідування нівелюють її наслідки.
Отже, за результатами розгляду справи суд вказує про те, що допущені відповідачем порушення вимог закону щодо проведення службового розслідування щодо позивача призводять до відсутності правових наслідків такої.
Спірний наказ командира військової частини НОМЕР_2 № 607 від 16.04.2019 «Про результати проведення службового розслідування по факту виявлення розбіжностей в обліку під час здачі майна служби ракетно-артилерійського озброєння», прийнятий за наслідками службового розслідування та на підставі акту службового розслідування від 16.04.2019, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Встановлені судом обставини щодо протиправності проведення відповідачем службового розслідування, за наслідками якого і було прийнято оскаржуваний наказ, є достатніми для висновку про протиправність такого наказу. 
З урахуванням цього суд зазначає про відсутність необхідності перевірки факту нанесення позивачем шкоди державі у розмірі 180 941,96 грн, встановленого на наслідками службового розслідування, проведеного згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_2 № 334 від 22.02.2019 «Про призначення службового розслідування по факту виявлення розбіжностей в обліку під час здачі майна служби ракетно-артилерійського озброєння».
Встановлена судом протиправність наслідків службового розслідування внаслідок порушення процедури його проведення є достатньою та самостійною підставою для скасування прийнятого за результатом його проведення наказу, що унеможливлює перехід до суті покладених в їх основу порушень, з огляду на що до аналізу решти доводів позовної заяви та відзиву не переходить.
Такі правові висновки відповідають доктрині під умовною назвою «плоди отруйного дерева», сформульованій Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили.
Відповідно до абзацу другого статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Як вбачається з позовної заяви позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 №607 від 16.04.2019 року «Про результати проведення службового розслідування по факту виявлення розбіжностей в обліку під час здачі майна служби ракетно-артилерійського озброєння».
Разом з цим судом встановлено, що виключно пункт 2 спірного наказу командира військової частини НОМЕР_2 №607 від 16.04.2019 року стосується позивача та порушує його права та інтереси.
Принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених позивачем вимог.
Вказаний принцип знайшов своє відображення у частині другій статті 9 КАС України, в якій вказано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Окрім того, зазначений принцип також передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.
Суд звертає увагу, що саме позивач є ініціатором розгляду в суді публічно-правового спору з метою захисту свої прав та інтересів, тому суд, вибираючи належний та ефективний спосіб захисту прав позивача, вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 607 від 16.04.2019 «Про результати проведення службового розслідування по факту виявлення розбіжностей в обліку під час здачі майна служби ракетно-артилерійського озброєння». 
Саме такий спосіб захисту, на переконання суду, є достатнім для поновлення порушених прав та інтересів позивача. 
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно із частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Питання про розподіл судових витрат за приписами статті 139 КАС України суд не вирішує, оскільки позивач згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору та не надавав суду доказів понесення інших видів судових витрат.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 607 від 16.04.2019 «Про результати проведення службового розслідування по факту виявлення розбіжностей в обліку під час здачі майна служби ракетно-артилерійського озброєння».
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України. Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя	М.М. Луцович 	
Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено та підписано 03.02.2026 року.