П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/13962/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк М.Ф. 
Суддя-доповідач - Матохнюк Д.Б. 
21 січня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Матохнюка Д.Б. 
суддів: Граб Л.С.  Сторчака В. Ю. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Шемчук Ю.А., 
представника позивача: Терещенко О.М.,
представника відповідача: Лафицького О.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Лезниківський кар`єр" до Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, 
В С Т А Н О В И В :
товариство з обмеженою відповідальністю «Лезниківський кар`єр» (ТОВ «Лезниківський кар`єр») звернулось в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Житомирській області (ГУ ДПС в Житомирській області) в якому просило:
-визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області №173450701 (форма "Р") про збільшення ТОВ "Лезниківський кар`єр" грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 229 167,50 грн.;
- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області №173460701 (форма "Р") про збільшення ТОВ "Лезниківський кар`єр" грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств приватних підприємств в розмірі 214 018,00 грн.;
- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області №173470701 (форма "П") про зменшення ТОВ "Лезниківський кар`єр" від`ємного значення обєкту оподаткування податком на прибуток в розмірі 1 027 882,00 грн.
03 березня 2025 року Житомирський окружний адміністративний суд прийняв рішення про задоволення адміністративного позову частково.
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від від 10 липня 2024 року:
- №00173450701 (форма "Р") про збільшення товариству з обмеженою відповідальністю "Лезниківський кар`єр" грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 229 167,50 грн.;
- №00173460701 (форма "Р") в частині збільшення товариству з обмеженою відповідальністю "Лезниківський кар`єр" грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств приватних підприємств в розмірі 96 663,00 грн.;
- №00173470701 (форма "П") в частині зменшення товариству з обмеженою відповідальністю "Лезниківський кар`єр" від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток в розмірі 464 284,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, та порушення норм процесуального права що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.
Представник позивача про задоволення апеляційної скарги заперечила, посилаючись на її необгрунтованість та безпідставність.
Заслухавши, суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, посадовими особами ГУ ДПС у Житомирській області в період з 13.05.2024 року по 06.06.2024 року була проведена планова документальна виїзна перевірка ТОВ "Лезниківський кар`єр" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, вимог законодавства по єдиному соціальному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2019 року по 31.12.2023 року, за результатами якої складено акт від 13.06.2024 року
На підставі акту перевірки, 10.07.2024 року ГУ ДПС у Житомирській області винесено наступні податкові повідомлення-рішення:
-№00173450701 (форма "Р") про збільшення ТОВ "Лезниківський кар`єр" грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 229 167,50 грн., підставою для його винесення стали порушення позивачем вимог п.44.1 ст.44 та п.198.1, 198.3 ст.198 Податкового кодексу України;
- №00173460701 (форма "Р") про збільшення ТОВ "Лезниківський кар`єр" грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств приватних підприємств в розмірі 214 018,00 грн., підставою для його винесення стали порушення позивачем вимог п.44.1 і п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, пп.139.2.1 п.139.2 ст.139, пп.140.5.11 п.140.5ст.140 Податкового кодексу України, ст.1, ст.3, ст.4 та ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні";
- №00173470701 (форма "П") про зменшення ТОВ "Лезниківський кар`єр" від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток в розмірі 1 027 882,00 грн., підставою для його винесення стали порушення позивачем вимог пп.140.5.11 п.140.5 ст.140 Податкового кодексу України.
Не погоджуючись із вказаними рішеннями, позивач оскаржив їх до Житомирського окружного адміністративного суду.
За результатами встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок щодо обґрунтованості позовних вимог частково.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. 
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно пп.14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до пп.16.1.2, 16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно п.п. 14.1.39. п. 14.1. ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Податкове зобов`язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк (п.п. 14.1.156. п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Згідно п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 цього Кодексу.
Пунктом 187.1 ст. 187 ПК України визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
-дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
- дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг чи дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України).
Пунктом 198.3 ст.198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
Таким чином, відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.
Так, Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996/ХІV (Закон №996) визначає правові засади регулювання, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні. У розумінні даного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо – безпосередньо після її закінчення. 
Статтею 1 Закону №996 передбачено, що первинний документ визначається як документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Частинами другою та третьою статті 9 цього ж Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов`язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Із наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.
При цьому, наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.
Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування об`єкту оподаткування податком на прибуток (витрат) та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
Так, із матеріалів справи встановлено, що 23.09.2021 року між позивачем та ТОВ "Нові будівельні технології" був укладений договір будівельного підряду №2309 на виконання робіт з утеплення стін та даху цеху по обробці природного каменю.
Згідно п. п. 2, 4 договору сторони домовилися, що загальна вартість робіт становить 1 100 000,00 грн., в тому числі 183 333,33 грн. ПДВ, а проведення розрахунків здійснюється шляхом передоплати в розмірі 880 000,00 грн. і 220 000,00 грн. після підписання акту про виконання робіт.
Так, у ході проведеної перевірки податковим органом було встановлено, що позивачем на підставі податкових накладних №3 від 06.10.2021 року та №7 від 13.10.2021 року ТОВ "Нові будівельні технології" було перераховано відповідно 500 000,00 грн., в тому числі 83 333,33 грн. ПДВ, та 380 000,00 грн., в тому числі 63 333,33 грн. ПДВ, в якості передоплати за виконані роботи. Загальна сума ПДВ в розмірі 146 667,00 грн. позивачем була віднесена до податкового кредиту за жовтень 2021 року.
Згідно акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №2012-1 від 20.12.2021 року позивач підтвердив виконання робіт з утеплення стін та даху цеху по переробці природного каменю на загальну суму 1 100 000,00 грн., в тому числі 183 333,33 грн. ПДВ.
Також, позивачем на підставі податкової накладної №8 від 20.12.2021 року ТОВ "Нові будівельні технології" було перераховано 220 000,00 грн., в тому числі 36 666,67 грн. ПДВ., яка позивачем була віднесена до податкового кредиту за грудень 2021 року.
При цьому, постановою Кабінету Міністрів України №668 від 01.08.2005 затверджено Загальні умови укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві (Постанова №668), які згідно п. 2 є обов`язковими для врахування під час укладення та виконання договорів підряду в будівництві незалежно від джерел фінансування робіт, а також форми власності замовника та підрядника (субпідрядників).
Передача виконаних робіт (об`єкта будівництва) підрядником і приймання їх замовником оформлюється актом про виконані роботи (п.91 Постанови №668).
Таким чином, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №2012-1 від 20.12.2021 року відповідає вимогам Постанови №668 та підлягає врахуванню на підтвердження реальності даної господарської операції.
Крім того, в акті перевірки зазначено про те, що витрати позивача, зумовлені вказаними господарськими операціями, було віднесено до валових витрат цього платника за відповідні звітні періоди і такі витрати визнано податковим органом.
Тобто, при визначенні валових витрат платника і його зобов`язань з податку на прибуток податковим органом визнається реальність господарської операції позивача з ТОВ "Нові будівельні технології", а при визначення податкових зобов`язань з податку на додану вартість - реальість такої господарської операції заперечується.
Таким чином, позивач правомірно та у відповідності до вимог статті 198 Податкового кодексу України відніс 183 333,33 грн. ПДВ, сплаченого ТОВ "Нові будівельні технології" у вартості робіт з утеплення стін та даху цеху по обробці природного каменю до свого податкового кредиту.
Враховуючи викладне вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення №00173450701 (форма "Р") про збільшення ТОВ "Лезниківський кар`єр" грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 183 333,33 грн. та застосування фінансових санкцій в сумі 45 833,50 грн., а всього на суму 229 167,50 грн. не відповідає обставинам справи та не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Також, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 18.09.2019 між позивачем та ФОП ОСОБА_1 був укладений договір про надання послуг з організації міжнародних та міжміських вантажних автоперевезень і транспортно-експедиційне обслуговування. Як зазначено в п.3.2 даного договору акти здачі-прийняття робіт являються звітом виконавця (експедитора).
Надання таких послуг підтверджується відповідними актами приймання-передачі виконаних робіт, і які правомірно враховані при визначенні валових витрат платника за відповідні звітні періоди 2019-2020 років на загальну суму 471 679,00 грн., в тому числі 412 119,00 грн. за 2019 рік і 50 560,00 грн. - за 2020 рік.
Також, на підтвердження фактичного виконання таких робіт ФОП ОСОБА_1 свідчать копії заявок на перевезення, подорожніх листів.
Однак, згідно доводів податкового органу відповідно до інформаційно-аналітичної системи "Податковий блок" ФОП ОСОБА_1 у 2019-2020 роках не мала найманих працівників, не мала у власності або ж оренді транспортних засобів, необхідних для здійснення господарської діяльності, а тому не могла надавати відповідні послуги.
З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, домовленості між позивачем та ФОП ОСОБА_1 про надання послуг з організації міжнародних та міжміських вантажних автоперевезень і транспортно-експедиційне обслуговування, наведені у договорі від 18.09.2019 року, не містили вимог, що такі послуги ФОП ОСОБА_1 зобов`язувалася надавати виключно з використанням власного або орендованого транспортних засобів.
Так, копії заявок на перевезення засвідчують, що домовленості сторін щодо конкретної послуги (вид, вартість, відомості про вантаж, маршрут перевезення, тощо) визначалися саме в таких заявках, що підтверджується підписами сторін.
Такі заявки узгоджуються із рахунками-фактурами щодо вартості послуг, калькуляцією таких витрат.
Разом з тим, копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) підтверджують надання ФОП ОСОБА_1 позивачу спірних послуг лише на суму 412 119,00 грн. протягом жовтня-грудня 2019 року, однак жодних доказів у підтвердження надання спірних послуг на суму 50 560,00 грн. протягом 2020 року позивачем не надано.
Вказане свідчить про наявність у позивача первинних документів бухгалтерського обліку для відображення понесених витрат у взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_1 лише на суму 412 119,00 грн. протягом жовтня-грудня 2019 року та про їх правомірність врахування при визначенні об`єкта оподаткування цим податком за 2019 рік.
Крім того, в акті перевірки зазначено про те, що платником в порушення вимог пп.140.5.11 п.140.5 ст.140 Податкового кодексу України не відображено в податкових різницях (рядок 3.1.11), які збільшують фінансовий результат, суми витрат від визнання штрафів, пені, неустойок, відшкодування збитків, компенсації неодержаного доходу (упущеної вигоди), нарахованих відповідно до цивільного законодавства за 2020 рік на загальну суму 56 669,00 грн.
Одночасно в порушення вимог пп.139.2.1 п.139.2 ст.139 Податкового кодексу України не відображено в податкових різницях (рядок 2.1.3), які збільшують фінансовий результат, суми витрат по списанню дебіторської заборгованості на загальну суму 56 669,00 грн., в тому числі 43 165,00 грн. - за 2019 рік та 53 878,00 грн. - за 2020 рік.
Проте, в акті перевірки податковим органом не конкретизовано суми витрат по кожній події, яка впливає на збільшення такого фінансового результату.
Тобто, вказаний висновок податковим органом зроблено виключно на підставі письмових консультацій (припущеннях) з питань трансформації фінансової звітності Приватної аудиторської фірми "Стандарт", згідно яких підприємству було рекомендовано здійснити списання сумнівної дебіторської заборгованості понад 3-и роки та здійснити відповідні бухгалтерські проводки.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення - рішення №00173470701 (форма "П") про зменшення позивачу від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток за 2019 рік в розмірі 464 284,00 грн. є протиправним та підлягає скасуванню в цій частині.
Разом з тим, таке протиправне зменшення позивачу від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток за 2019 рік в розмірі 464 284,00 грн. призвело до протиправного збільшення платнику податкового зобов`язання з цього податку за 2020 рік (пропорційно) на 96 663,00 грн.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення - рішення №00173460701 (форма "Р") про збільшення ТОВ "Лезниківський кар`єр" грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств приватних підприємств за 2020 рік в розмірі 96 663,00 грн. є протиправним та підлягає скасуванню в цій частині.
Враховуючи вище викладене колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду –без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. .

Головуючий	 		Матохнюк Д.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Граб Л.С.    Сторчак В. Ю.