Дата документу 05.02.2026 Справа № 334/6499/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №334/6499/25 Головуючий у 1-й інстанції: Бредіхін Ю.Ю.
 
Провадження № 22-ц/807/511/26 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
 
Провадження № 22-ц/807/511/26-2

 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
05 лютого 2026 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача  суддів:  	Подліянової Г.С., Гончар М.С.,  Кухаря С.В.,  	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 03 грудня 2025 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Тивоненка Данила Руслановича на ухвалу Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2025 року про відмову в ухваленні додаткового рішення у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивуючи свої вимоги тим, що 25 лютого 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі по тексту – ТОВ «Укр Кредит Фінанс») і ОСОБА_1 , за допомогою Веб-сайту https://creditkasa.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії N 1355-0157. Договір підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С6134, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів.
Відповідно до умов Кредитного договору та додаткової угоди до кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту – 9 900.00 грн; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 21 день; знижена % ставка - 2,50 % в день; стандартна % ставка - 2,50 % в день.
Тому, без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на вебсайт кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, кредитний договір та додаткова угода до кредитного договору між позивачем та відповідачем не були б укладені, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.
Позивач, через партнера АТ КБ «ПриватБанк», з яким укладено договір №4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року видав відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay на підставі договору №4010 від 02 грудня 2019 року на карту отримувача - відповідача, чим виконав свої зобов`язання за Договором.
Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти Відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.
Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов Кредитного договору. ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність» та відповідно до ліцензії виданої ТОВ «Укр Кредит Фінанс». Отже, позивач не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. Позивач здійснює нарахування по процентах за користування кредитом в строк договору, що погоджений між сторонами та не здійснюється будь-яких нарахувань (штраф, пеня) за порушення умов кредиту.
Станом на 14 липня 2025 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 78 457,50 грн, прострочена заборгованість за кредитом 9 900,0 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 68 557,50 грн. 
Разом з цим, Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до відповідача Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 34 650,00 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за Кредитним договором у розмірі 43 807,50 грн. 
Враховуючи, вищезазначене, кредитодавець просить суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь неповну суму заборгованості за Кредитним договором, а лише її частину, а саме: прострочена заборгованість за кредитом – 9 900,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 33 907,50 грн, що разом становить 43 807,50 грн та судові витрати у розмірі 2 422,40 грн. 

Рішенням Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 03 грудня 2025 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» суми боргу за кредитним договором №1355-0157 від 25.02.2024 року в розмірі 14 850 грн, а також судовий збір у розмірі 821,15 грн.

06 грудня 2025 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Тивоненко Данила Руслановича подала заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» понесені відповідачкою витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000.00 грн. 

ТОВ «Укр Кредит Фінанс» подало до суду заперечення на клопотання про ухвалення додаткового рішення, в якому заявило про неспівмірність витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2025 року відмовлено у задоволені заяви представника відповідача про стягнення витрат на правову допомогу та ухвалення додаткового рішення у справі.

Не погодившись з рішенням суду від 03 грудня 2025 року, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення в частині часткової відмови в стягненні заборгованості, зокрема щодо відмови у нарахуванні та стягненні процентів за користування кредитом в строк договору, а саме 300 днів є незаконним, таким що прийнято з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, тому просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути судові витрати.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач був ознайомлений з усіма умовами договору, взяв на себе зобов`язання та не виконав їх належним чином. Проценти визначені у договорі жодним чином не суперечать вимогам законодавства, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Жодних процентів за несвоєчасне повернення отриманого кредиту в силу положень ст. 625 ЦК України, пені, штрафів або інших платежів за неналежне виконання умов договору позичальнику не нараховувалося. Указував на те, що відповідач перед укладенням договору ознайомився з паспортом споживчого кредиту, і, підписуючи договір, погодився з усіма умовами кредитування, зокрема, й щодо сплати процентів у визначеному розмірі, що відповідає принципу свободи договору. ОСОБА_1 правом відмовитися в односторонньому порядку від укладення кредитного договору протягом 14 днів не скористалася та продовжувала користуватися кредитом на погоджених між сторонами умовах, зокрема й щодо розміру процентної ставки. Такі умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитом сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України. А тому, суд першої інстанції не мав права зменшувати розмір нарахованих відсотків за користування кредитом.

Не погоджуючись із ухвалою суду від 12 грудня 2025 року, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Тивоненко Данила Руслановича подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2025 року, заяву Овчаренко К.С. про ухвалення додаткового рішення у справі №334/6499/25 задовольнити, стягнути з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції у сумі 15 000, 00 грн. 

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не зважив на той факт, що сторона відповідача виконала всі вимоги, передбачені ч.8 ст.141 ЦПК України; у додаткових поясненнях ОСОБА_1 в особі свого представника – адвоката Тивоненко Д.Р. зазначив, що орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу становить 32 000 грн, зокрема в суді першої інстанції в розмірі 15 000,00 грн, та зробив відповідну заяву про намір подати докази витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, враховуючи, що відповідну заяву про ухвалення додаткового рішення у справі адвокатом подано до суду першої інстанції через підсистему «Електронний суд» 06 грудня 2025 року після ухвалення 03.12.2025 року судом рішення, внаслідок чого вважає, що відповідачка, дотрималася всіх вимог, передбачених ч. 8 ст. 141 ЦПК України, в якій зазначено сума витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 15 000 грн. Крім того, зазначає, що на підтвердження витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, відповідачка надала суду відповідні докази, а саме: копії договору про надання професійної правничої допомоги, перелік та вартість послуг, акт надання послуг в яких детально описано надані адвокатом послуги та кількість витраченого ним часу та судових засідань та ціна кожної послуги. Судом першої інстанції було порушено вимоги частин 5 і 7 ст.137 і 263 ЦПК України внаслідок відмови ухвалити додаткове рішення. 

Відзивів на апеляційну скаргу ТОВ « Укр Кредит Фінанс», на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Тивоненко Данила Руслановича в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. При цьому, колегія суддів зауважує, що апеляційні скарги було доставлено до електронних кабінетів ТОВ «Укр Кредит Фінанс», представника ОСОБА_1 – адвоката Тивоненко Д.Р. зареєстрованих в підсистемі «Електронний суд» 31.12.2025 року що підтверджується відповідними довідками відповідального працівника суду (а.с.248-248а), ОСОБА_1 отримана засобами поштового зв`язку, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням (а.с.253). 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2026 року це 99 840 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік» з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 328, 00 грн (3 328, 00 грн Х 30 = 99 840 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.п.1,2 ч. 1, ч.2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема: малозначні справи, що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 43 807,50 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. п.1 , 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала грошові зобов`язання за укладеним договором, тому визнав за необхідне стягнути з неї 9 900,00 грн заборгованості за тілом кредиту. Відмовляючи у стягненні процентів за користування кредитом у обсязі, заявленому позивачем, суд першої інстанції виходив із того, що встановлений сторонами договору розмір процентів за несвоєчасно виконане зобов`язання за кожен день прострочення у розмірі 2,50 % є несправедливим у розумінні положень ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", порушує принципи розумності та добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків за шкоду позичальника, як споживача послуг фінансової установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів, а тому вважав за необхідне стягнути 9900.00 грн – тіло кредиту та 4950 грн – проценти за користування кредитним коштами (для визначення справедливої компенсації витрат кредитора на рівні 50% від суми несплаченого боргу), разом 14 850,00 грн. 
З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися виходячи з наступного.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що 25 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Укр Кредит Фінанс» з метою отримання банківських послуг. Цього ж дня між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1355-0157, який підписано електронним підписом позичальника з одноразовим ідентифікатором С6134 (а.с.11-18).

Згідно з умовами договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 9 900.00 грн строком на 21 днів (базовий період) та 300 календарних днів (строк кредитування), а позичальник зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Відповідно до п. 4.6 кредитного договору сторони передбачили тип процентної ставки за користування кредитом фіксована. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповернутої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту за стандартною процентною ставкою у розмірі 2,50 % за кожний день користування кредитом (п. 4.10 договору). Орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення цього договору становить 84 150.00 грн та включає в себе: суму кредиту та проценти за користування кредитом (п.4.14 договору). Загальні витрати за споживчим кредитом на дату укладення цього Договору складають: 74 250.00 грн та включають у себе проценти за користування Кредитом. 
Реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає 173324,29 % (пункт 4.13).
Кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника з використанням вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу (п. 4.6 договору).
Фінансова установа зобов`язання за кредитним договором від 25 лютого 2024 року виконала. Довідка ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту N 1355-0157 від 25 лютого 2024 року свідчить про те, що за допомогою системи LiqPay здійснено платіж 2430327124 на платіжну картку НОМЕР_1 з призначенням «видача кредиту» у сумі 9 000.00 грн (а.с.33).
АТ КБ «ПриватБанк» у листі від 22 липня 2025 року повідомило про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay на підставі договору N 4010 від 02 грудня 2019 року, у тому числі, по платежам: 2430327124 на платіжну картку НОМЕР_1 за договором N 1355-0157 від 25 лютого 2024 року в сумі 9 900 грн (а.с.30-32).
Згідно з детальним розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на 14 липня 2025 року за кредитним договором N 1355-0157 від 25 лютого 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 78 457,50 грн, з яких: заборгованість за кредитом 9 900.00 грн, заборгованість за відсотками 68 557,50 грн (а.с.34-36).
Разом з цим, Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до відповідача Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 34 650,00 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за Кредитним договором у розмірі 43 807,50 грн, тому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь неповну суму заборгованості за Кредитним договором, а лише її частину, а саме: прострочена заборгованість за кредитом – 9 900,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 33 907,50 грн, що разом становить 43 807,50 грн та судові витрати у розмірі 2 422,40 грн (а.с.1-7). 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. За приписами ст. 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. 
Особливості укладення кредитного договору в електронній формі визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За правилами ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
У своїй постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 623/2936/19 Верховний Суд зробив висновок про правомірність використання при укладенні електронного договору електронного підпису у виді одноразового ідентифікатора.
За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Приписами ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , маючи намір отримати в позику грошові кошти, ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Укр Кредит Фінанс», пройшла реєстрацію на офіційному веб-сайті товариства. Під час здійснення реєстрації відповідачка створила особистий кабінет та надала всі особисті дані (ПІБ, дані паспорта, РНОКПП, номер мобільного телефону, електронну пошту, місце реєстрації), чим фактично надала згоду на обробку персональних даних.
Для безпосереднього оформлення кредиту відповідачка обрала бажану суму кредиту, строк кредитування, самостійно внесла номер банківської картки та підтвердила, що ознайомлена з Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «CreditKasa».
Після прийняття позичальником умов кредитного договору 25 лютого 2024 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» уклало із ОСОБА_1 договір про відкриття кредитної лінії, який підписано відповідачем відповідно до вимог ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С6134, який надсилався на особистий телефонний номер ОСОБА_1 .. 
На спростування зазначених обставин ОСОБА_1 доказів не подано. 
Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 в суді першої інстанції не заперечувала факт укладення між нею та позивачем вищевказаних кредитних документів. 
АТ КБ «ПриватБанк» у листі від 22 липня 2025 року повідомило про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay на підставі договору N 1355-0157 від 25 лютого 2024 року, у тому числі, по платежам: 2430327124 на платіжну картку НОМЕР_1 за договором N 1355-0157 від 25 лютого 2024 року в сумі 9 900 грн (а.с.30-32).
Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що висновок суду першої інстанції про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9 900,00 грн за кредитним договором відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконувала грошові зобов`язання за укладеним договором.
Позивач, пред`явивши вимогу про стягнення заборгованості, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість за нарахованими відсотками. У розрахунку заборгованості зазначено, що станом на 14 липня 2025 року сукупна сума заборгованості ОСОБА_1 за відсотками у період з 25.02.2024 року по 14.07.2025 року становить 68 557,50 грн (а.с.34-36).
У позовній заяві позивач зазначив, що кредитодавцем прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», зокрема, часткове списання заборгованості за нарахованими відсотками на суму 34 650,00 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості в сумі 43 807,50 грн (а.с.4-зворот-5). Отже, остаточно позивач просив стягнути, крім тіла кредиту у розмірі 9 900,00 грн, заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 33 907,50 грн (а.с.6-зворот).
За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, щодо позовних вимог про стягнення простроченої заборгованості за нарахованими процентами у сумі 33 907,50 грн апеляційний суд виходить з наступного.
22 листопада 2023 року прийнято Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» N 3498-IX, який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Цим законом доповнено ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія п. 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Разом з цим, частиною 4 розділу 11 Прикінцеві та перехідні положення Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом слід привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону.
У справі, що переглядається, договір між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 про відкриття кредитної лінії № 1355-0157 було укладено 25 лютого 2024 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а тому ТОВ «Укр Кредит Фінанс» мало привести свою діяльність та документи у відповідності з вимогами цього Закону, зважаючи на порядок укладення договору із ОСОБА_1 ..
Дійсно, пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати протягом перших 120 днів – 2.5%, протягом наступних 120 днів – 1,5%. Однак, перехідні положення законопроекту застосовується, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосується особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Частина 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу 1 цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Зазначене указує на те, що строк встановлений в п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлювався для договорів укладених до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», якщо строк дії договорів продовжувався після набрання чинності Законом.
Таким чином, умови договору щодо встановлення денної процентної ставки вище 1% є нікчемними в силу положень частини 5 статті 8 та частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги щодо неправомірності встановлення ТОВ «Укр Кредит Фінанс» у договорі фіксованої процентної ставки у розмірі 2,50 % за кожен день користування кредитом, оскільки позивачем проігноровано положення ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою встановлено вимоги, що денна процентна ставка у відповідності до чинного законодавства не може перевищувати 1% . 
Судом першої інстанції не враховано, що відповідно до п. 4.6 та п.10.2 Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту за наступною ставкою.
Стандартна процентна ставка становить 2,50 % за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за зниженою ставкою).
Знижена процентна ставка становить 2,50 % за кожен день користування кредитом, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника до сумлінного виконання умов договору. Позичальник здійснює сплату процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою з першого дня користування кредитом протягом усього періоду дії договору за умови, якщо позичальник своєчасно і у повному обсязі сплачує проценти за користування кредитом, комісією за видачу кредиту ( якщо п. 4.7 договору передбачено сплату комісії за видачу кредиту) та повертає кредитодавцю отриманий кредит згідно з графіком платежів за зниженою ставкою ( який є додатком 3 до цього договору).
Згідно наданого розрахунку заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 1355-0157 від 25 лютого 2024 року, станом на 14.07.2025 року, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» здійснювало лише нарахування по процентам за користування кредитом (згідно п. 4.6 та 10.2 кредитного договору), відповідно яких процентна ставка становить 2,50 % за кожен день користування кредитом, в строк договору (згідно п. 4.9 договору), що погоджений між сторонами.
Таким чином, розмір процентів між сторонами був узгоджений.
Проте, оскільки договір про відкриття кредитної лінії № 1355-0157 від 25 лютого 2024 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (24 грудня 2023 року), отже, станом на дату укладення договору кредитодавець міг застосовувати максимальний розмір денної процентної ставки, встановлений ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», лише у розмірі 1 %. З цих підстав апеляційний суд відхиляє доводи позивача, за якими укладений між сторонами кредитний договір в частині встановлення розміру денної процентної ставки не суперечить положенням Закону України «Про споживче кредитування».
Отже, у період з 25 лютого 2024 року по 20 грудня 2025 року (строк дії договору) розмір денної процентної ставки, які мала сплачувати позичальниця, ураховуючи заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9 900,00 грн становить 99 грн (1 %), і станом на 14 липня 2025 року загальний розмір заборгованості за відсотками складає 29 700,00 грн (99 грн х 300 днів), які слід стягнути з боржника на користь позивача.
Визначаючи суму заборгованості за відсотками до стягнення, колегія судів враховує, що Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності з 24 грудня 2023 року, доповнено частиною 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», згідно з якою максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %. Ураховуючи те, що кредитний договір між сторонами укладено 25 лютого 2024 року, тобто після внесення відповідних змін щодо максимального розміру денної процентної ставки, суд дійшов висновку, що умова договору щодо встановлення процентної ставки на рівні 2,50 % від суми кредиту за кожний день користування ним є нікчемною в силу положень ч. 5 ст. 8 та ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Зважаючи на розмір заборгованості за кредитом у розмірі 9 900.00 грн та необхідні до нарахування у межах строку кредитування відсотки у розмірі 1 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, визнав за необхідне стягнути з відповідача 29 700.00 грн заборгованості за нарахованими відсотками.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням викладеного, апеляційна скарга ТОВ «Укр Кредит Фінанс» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 1355-0157 від 25 лютого 2024 року в сумі 39 600,00 грн, з яких: тіло кредиту 9 900,00 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 29 700,00 грн. 
Аргументи апеляційної скарги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» частково знайшли своє підтвердження.
Доводи ТОВ «Укр Кредит Фінанс» в апеляційній скарзі про ненарахування ОСОБА_1 процентів за несвоєчасне повернення отриманого кредиту відповідно до ст.625 ЦК України, пені, штрафів або інших платежів за неналежне виконання умов кредитного договору не має правового значення для вирішення цього сопору, оскільки не впливає на складові розміру заборгованості за кредитним договором, заявленого в позові. 

Щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Тивоненко Д.Р., на ухвалу суду першої інстанції, слід зазначити. 
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України передбачено що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає.
Відмовляючи у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що спір виник виключно через дії відповідача, а задоволення заяви відповідача призведе до порушення принципів пропорційності та верховенства права. 
Проте, з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 3 ст. 259 ЦПК України, суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
На підставі ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У розумінні положень частин п`ятої-шостої статті 137 ЦПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).
За нормами частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України також визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
З матеріалів справи вбачається, що інтереси ОСОБА_1  в суді першої інстанції представляв адвокат Тивоненко Д.Р. Ордеру на надання правничої допомоги серії АР №1243605 від 22.09.2025 виданий на підставі Договору №22/09 про надання професійної правничої допомоги від 22 вересня 2025 року (а.с.56-55). 
Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник ОСОБА_1 – адвокат Тивоненко Д.Р. подав до суду Додаткові пояснення у справі, сформовані в підсистемі «Електронний суд» 16.11.2025 року (а.с.65-71).
Апеляційним судом встановлено, що у Додаткових поясненнях, представником відповідачка ОСОБА_1 – адвокатом Тивоненко Д.Р. зазначалось про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 32 000.00 грн, зокрема в суді першої інстанції в розмірі 15 000,00 грн, а також вказувалось про те, що докази понесення вказаних витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення по суті спору (а.с.65-71).
Водночас, на підтвердження витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, відповідачка в особі свого представника – адвоката Тивоненка Д.Р. надала суду відповідні докази, а саме: копії Договору №22/09 про надання професійної правничої допомоги від 22 вересня 2025 року; Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП 001616 від 29.03.2018 року; Перелік та вартість послуг за договором від 12 листопада 2025 року як додаток № 1 до договору №22/09 від 22.09.2025; Акт №1 надання послуг до Договору №22/09 від 22.09.2025 року про надання професійної правничої допомоги від 14 листопада 2025 року (а.с.72-75).
Відповідно до Договору №22/09 про надання професійної правничої допомоги від 22 вересня 2025 року, укладений між Овчаренко К.С. та адвокатським бюро «Данила Тивоненка «Пріоритет», клієнт доручає, а Адвокатське бюро бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу Клієнту усіма законними методами та способами для захисту та відновлення порушених, оспорюваних та/або невизнаних прав і законних інтересів Клієнта, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правничу допомогу та компенсувати фактичні витрати Адвокатського бюро (п1.1 договору). Від імені Адвокатського бюро діє керуючий та адвокат Тивоненко Д.Р. (п.1.2 договору). Розмір гонорару Адвокатського бюро, а також умови і порядок його сплати визначається у додатках до цього Договору (п.5.1 договору) (а.с.73-74).

Відповідно до Переліку та вартості послуг за договором від 12 листопада 2025 року як додаток № 1 до договору №22/09 від 22.09.2025, загальна сума 32 000 грн, з них за суд першої інстанції 15 000 грн, а саме: консультація щодо можливості та доцільності вирішення справи у судовому порядку (1 година) вартість 2000 грн; складання клопотання про ознайомлення з матеріалами справи №334/6499/25 та її відкладення, ознайомлення з ними (1 година) вартість 2000 грн; складання додаткових пояснень (6 годин) вартість 7000 грн; підготовка до подачі пояснень до канцелярії суду (2 години) вартість 1000 грн, представництво інтересів Клієнта в Суді в одному судовому засіданні вартість 3000 грн (а.с.74-зворот).

В Акті №1 надання послуг до Договору №22/09 від 22.09.2025 року про надання професійної правничої допомоги від 14 листопада 2025 року наводяться переліки послуг та конкретні суми до сплати наданих Адвокатом та погоджених із Клієнтом. В акті зазначено, що адвокатом Тивоненко Д.Р. надано ОСОБА_1 такі види правової допомоги: консультація щодо можливості та доцільності вирішення справи у судовому порядку (1 година) вартість 2000 грн; складання клопотання про ознайомлення з матеріалами справи №334/6499/25 та її відкладення, ознайомлення з ними (1 година) вартість 2000 грн; складання додаткових пояснень (6 годин) вартість 7000 грн; підготовка до подачі пояснень до канцелярії суду (2 години) вартість 1000 грн, представництво інтересів Клієнта в Суді в одному судовому засіданні вартість 3000 грн. Загальна вартість наданих послуг в суді першої інстанції становить 15 000.00 грн. Сторони підписали даний акт без претензій (а.с.75).

24 листопада 2025 року до суду першої інстанції надійшли Додаткові пояснення у справі ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в яких позивач зокрема заперечувало проти стягнення з них на користь відповідача витрат на правничу допомогу, зазначаючи, що вони є неспівмірними із складністю справи, враховуючи предмет спору та розгляд справи в порядку спрощеного провадження та не є обгрунтованими (а.с.106-121).

Надані представником ОСОБА_1 – адвокатом Тивоненко Д.Р. документи підтверджують, що ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції понесла витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000.00 грн.

Встановлено, що дана справа Дніпровським районним судом м. Запоріжжя розглянута з ухваленням рішення від 03 грудня 2025 року (а.с.153-155). 

06 грудня 2025 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Тивоненко Данила Руслановича подала заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені в суді першої інстанції на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000.00 грн (а.с.156-157). 

Докази на підтвердження надання правничої допомоги до апеляційного суду подані у строк, встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
11 грудня 2025 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» подало до суду заперечення на клопотання про ухвалення додаткового рішення, в якому заявило про неспівмірність витрат позивача на професійну правничу допомогу (а.с.160-163).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2025 року відмовлено у задоволені заяви представника відповідача про стягнення витрат на правову допомогу та ухвалення додаткового рішення у справі (а.с.175).

Колегія суддів вважає, що витрати ОСОБА_1 в розмірі 15 000 грн є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.
Разом з тим, стягненню з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» підлягають понесені в суді першої інстанції витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на те, що позов задоволено частково на суму 39 60,00 грн, що становить 90,39% (39600*100/43807,50) від загальної ціни позову, відмовлено на 9,61 % (100-90,39) то в силу статті 141 ЦПК України, з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції у розмірі, пропорційно відмовленим позовним вимогам (9,61 % від 15000 грн), що в сумі становить 1441,50 грн (15000*9,61%).
А тому, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про часткове задоволення заявлених вимог.
Щодо розподілу судових витрат у вигляді сплати судового збору.
Відповідно до підпунктів "б" "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції в резолютивній частині судового рішення повинен зазначити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
ТОВ «Укр Кредит Фінанс» за подання позовної заяви сплатило судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №75220 від 08.08.2025 року (а.с.10), за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 3633,60 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №11285 від 11.12.2025 року (а.с.222).
Заявлено позивачем позовні вимоги на суму 43 807,50 грн, задоволено позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на суму 39 600,00 грн, що становить 90,39% (39600*100:43807,50) відмовлено в задоволенні позовних вимог на суму 4 207, 50 грн (43 807,50 – 39 600,00), що становить 9,61% (100%-90,39%). 
Тому, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» за рахунок ОСОБА_1 належить до компенсації сума судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2189,60 грн (2422,40*90,39%), за подання апеляційної скарги у розмірі 3284,41 грн (3633,60*90,39%), разом 5474,01 грн (2189,60+3284,41).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
УХВАЛИВ: 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» задовольнити частково.
Рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 03 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» розмір заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №1355-0157 від 25 лютого 2024 року в розмірі 39 600 (тридцять дев`ять тисяч шістсот) гривень 00 коп, з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту в розмірі 9 900 гривень, заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 29 700.00 гривень. 

В іншій частині позовних вимог відмовити. 

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 5474,01 гривень. 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Тивоненка Данила Руслановича задовольнити частково. 
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу понесену в суді першої інстанції в розмірі 1 441, 50 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 05 лютого 2026 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя
Подліянова Г.С. Гончар М.С. Кухар С.В.