ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" січня 2026 р. м. Київ 
Справа № 911/1496/25 

Господарський суд Київської області у складі:
cудді Ейвазової А.Р., 
розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Машінтех» про ухвалення додаткового рішення у справі №911/1496/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Машінтех» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко Буд Комфорт» про стягнення 2 781 162,66грн, без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.10.2025 у даній справі (суддя Сокуренко Л.В.) позов задоволено частково та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко Буд Комфорт» (далі – відповідач, ТОВ «Еко Буд Комфорт») на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Машінтех» (далі – позивач, ТОВ «Машінтех») 42 149,98 доларів США основного боргу, 222 494,39грн пені, 1 385,01 доларів США 3% річних та 24 470,51грн судового збору; в іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.86-96).
28.10.2025 (сформовано в системі «Електронний суд» та направлено до суду після закінчення робочого часу суду 27.10.2025) до Господарського суду Київської області від ТОВ «Машінтех» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у даній справі щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу та судового збору, до якої долучено докази направлення відповідної заяви з додатками відповідачу. 
У поданій заяві ТОВ «Машінтех» просить здійснити розподіл судових витрат, а саме: судового збору у розмірі 41 717,44грн; витрат на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 30 000грн. 
Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.11.2025 (суддя Сокуренко Л.В.): прийнято заяву ТОВ «Машінтех» про ухвалення додаткового рішення до розгляду; вирішено розгляд заяви здійснювати без повідомлення (виклику) учасників справи.
У зв`язку із перебуванням судді Сокуренко Л.В. на лікарняному, що унеможливлює розгляд поданої заяви у строк визначений ч.3 ст.244 ГПК України, розпорядженням керівника апарату Господарського суду Київської області від 02.12.2025 №97-АР вказана заява передана на автоматизований розподіл.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2025 вказана заява передана на розгляд судді Ейвазовій А.Р.
З 03.12.2025 по 07.12.2025 суддя Ейвазова А.Р. перебувала на лікарняному.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.12.2025 прийнято відповідну заяву до розгляду; встановлено відповідачу строк для реалізації права на подання заперечень або клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу з наданням доказів направлення копій позивачу.
Відповідна ухвала доставлена до електронних кабінетів сторін, що підтверджується довідками про доставку електронного листа: 08.12.2025 о 19:54 – позивачу; 08.12.2025 о 20:00 – відповідачу.
Ухвала суду, як вбачається із змісту п.1 ч.1 ст.232 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), є видом судового рішення.
В силу п.2 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Поряд з цим, абз.2 ч.6 ст.242 ГПК України установлено, що якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Отже, відповідна ухвала вважається врученою сторонам наступного робочого дня – 09.12.2025.
У встановлений судом строк відповідач не скористався правом подати заперечення щодо заяви позивача або клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1 ст.113 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Як визначено ч.3 ст.244 ГПК України, додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, суд при вирішенні питання про розподіл судових витрат позивача на професійну правничу допомогу виходить з наступного.
Як визначено п.12 ч.3 ст.2 ГПК України, одним із принципів господарського судочинства є принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, що установлено ч.1 ст.123 ГПК України. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, як передбачено п.1 ч.3 такої норми, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Реалізація права на відшкодування судових витрат відбувається у порядку, визначеному ГПК України, який передбачає декілька етапів.
Так, відповідно до ч.1 ст.124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Згідно ч.2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Як унормовано ч.3 такої норми, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Порядок розподілу судових витрат визначений ст.129 ГПК України, в силу ч.8 якої розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази, що встановлено ч.8 ст.129 ГПК України, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Таким чином, ГПК України визначає послідовність та час вчинення дій учасниками з метою реалізації права на відшкодування судових витрат, що відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст.124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.126 ГПК України): – подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
Відповідний порядок застосування визначений: постановою Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19; постановами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.01.2021 у справі № 910/18250/16, 19.08.2021 у справі №910/11547/19, 26.10.2022 у справі №911/3001/21, 22.12.2022 у справі № 910/13060/21, 17.01.2023 у справі № 922/4812/21, 09.01.2024 у справі №922/1253/23, 17.01.2024 у справі №910/2158/23; додатковими постановами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.11.2022 у справі №916/1010/21, 27.02.2024 №922/1075/23, 16.09.2024 №922/3611/23: постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
В силу ч.4 ст.236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У першій заяві по суті – позовній заяві позивач повідомив, що його орієнтовні витрати на професійну правничу допомогу становлять 30 000грн (а.с.6).
Як визначено ч.1 ст.221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем після прийняття рішення у справі в строк, визначений ч.8 ст.129 ГПК України надані докази, частина з яких подана позивачем до закінчення проведення судових дебатів (договір від 01.05.2022 №01/05-22/М про надання правової допомоги), а частина - могла бути подана до закінчення судових дебатів (додаткова угода від 14.04.2025 №3), інша частина – не могла бути подана, оскільки не існувала на момент подання до суду позову, проведення судових дебатів (рахунок від 23.10.2025 №058; акт приймання-передачі наданих послуг від 27.10.2025; платіжна інструкція від 27.10.2025 №8312). При цьому, позивач не повідомив, які об`єктивні причини позбавили його можливості надати частину доказів до закінчення судових дебатів (додаткову угоду від 14.04.2025 №3). 
Отже, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав наступні докази:
- договір від 01.05.2022 №01/05-22/М про надання правової допомоги, укладений між позивачем (далі – клієнт) та адвокатом Савенком В.Г. (далі – адвокат) (а.с.30-31; далі – договір); 
- додаткову угоду від 14.04.2025 №3 (далі – додаткова угода);
- ордер АІ №1884424 від 30.04.2025 на надання правничої допомоги позивачу адвокатом Савенком В.Г. (а.с.33);
- рахунок від 23.10.2025 №058 на суму 30 000грн.
- акт приймання-передачі наданих послуг від 27.10.2025 на суму 30 000грн;
- платіжну інструкцію від 27.10.2025 №8312 на суму 30 000грн.
Так, відповідно до п.1.1 договору клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.
Згідно пп.2.1.5 п.2.1 договору адвокат на підставі звернення клієнта приймає на себе зобов`язання з представництва у встановленому порядку інтересів клієнта (в будь-яких судах України), зокрема в господарських судах, судах загальної юрисдикції, адміністративних судах, а також в інших органах (в т.ч. правоохоронних) під час розгляду правових спорів з усіма правами наданими сторонам у процесі (в т.ч. з правом подання та підписання позовних заяв, заяв про встановлення фактів, інших заяв до суду).
Пунктом 3.2 договору передбачено, що клієнт зобов`язується прийняти належним чином виконану роботу адвоката та оплатити її у розмірі та строки, встановлені в даному договорі.
В силу положень п.п.4.1, 4.2, 4.5, 4.6 договору: правову допомогу, що надається адвокатом, клієнт оплачує за домовленість між сторонами; оплата за даним договором здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту отримання клієнтом рахунку; за результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін; в акті вказується обсяг наданої адвокатом правової допомоги і її вартість; акт про надання правової допомоги вважається прийнятим клієнтом без зауважень, а зобов`язання адвоката є такими, що підлягають оплаті, якщо протягом 5 днів з моменту його отримання клієнтом, він не надав адвокату письмові аргументовані заперечення на акт.
Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (п.7.1 договору).
Відповідно до п.1 додаткової угоди до договору клієнт доручає, а адвокат зобов`язується надати правову (правничу) допомогу під час здійснення господарського судочинства за позовом клієнта до ТОВ «Еко Буд Комфорт» про стягнення заборгованості, що виникла за договором поставки №23-032 від 29.06.2023.
Пунктом 2 додаткової угоди сторони погодили, що для виконання доручення клієнта, визначеного п.1 цієї додаткової угоди, адвокатом надаються наступні види правничої допомоги: вивчення документів клієнта, аналіз судової практики у подібних спорах (пп.2.1); збирання та подання доказів (пп.2.2); складання та подання позовної заяви з додатками до суду, а також складання та подання за потреби для захисту інтересів клієнта інших процесуальних документів (в т.ч, але не виключно відповіді на відзив, клопотань, заяв тощо) (пп.2.3); представництво інтересів у місцевому господарському суді (Господарському суді Київської області) без обмежень по кількості судових засідань (пп.2.4).
За цією додатковою угодою сума гонорару (винагороди) адвоката за надання правничої допомоги клієнту складає 30 000грн, яку клієнт сплачує у безготівковій формі впродовж 3-х календарних днів з дати отримання рахунку адвоката (п.3).
Додаткова угода, як передбачено її п.5, вступає в силу з моменту її підписання і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за нею.
Для оплати наданих послуг за договором адвокатом виставлено позивачу рахунок від 23.10.2025 №058 на суму 30 000грн.
Згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 27.10.2025 адвокат надав, а клієнт отримав послугу вартістю 30 000грн - правова (правнича) допомога, що в т.ч. але не виключно полягала у підготовці/поданні позовної заяви, представництві інтересів клієнта у місцевому господарському суді (Господарський суд Київської області) у справі №911/1496/25 за позовом клієнта до ТОВ «Еко Буд Комфорт» про стягнення заборгованості, що виникла за договором поставки №23-032 від 29.06.2023.
Відповідні послуги оплачені позивачем, про що свідчить платіжна інструкція від 27.10.2025 №8312 на суму 30 000грн.
У вирішенні питання щодо відшкодування позивачу відповідних витрат у розмірі 30 000грн, які позивач поніс на оплату професійної правничої допомоги, суд виходить з наступного.
Як визначено ч.4 ст.126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 5 ст.126 ГПК України унормовано, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, у розумінні положень ч.5 ст.126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо на її думку, недотримано вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт, ціною позову та значенням її для сторін. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення розміру витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Відповідно до ч.6 ст.126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.4 ст.126 ГПК України.
Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (правова позиція викладена у: постановах Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №916/1283/17, 30.07.2019 у справі №902/519/18, 21.01.2020 у справі №903/390/18, 21.01.2020 у справі №916/2982/16, 07.07.2020 у справі № 914/1002/19, 03.04.2024 у справі №915/436/23, 30.04.2024 у справі №914/1508/23: додаткових постановах Верховного Суду від 05.03.2020 у справі №911/471/19, 20.09.2022 у справі №912/423/20, 25.10.2022 у справі №907/438/21, 24.09.2024 у справі №910/13177/23, 23.10.2024 у справі №910/6224/23, 21.05.2025 у справі №910/2014/23).
Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу; кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Як визначено ст.30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”: гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги; при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини; гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У п.п.19, 20 постанови від 07.07.2021 №910/12876/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини, разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Як зазначено в постановах Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №910/23210/17, 13.02.2019 у справі № 911/739/15, 01.08.2019 у справі № 915/237/18, додаткових постановах Верховного Суду від 23.07.2023 у справі № 924/746/22, 21.06.2023 у справі №908/3387/21, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумним та виправданим. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16; постанови Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №906/432/19, 21.02.2023 у справі №4/40/5022-387/2012, 02.03.2023 у справі №910/1864/21, 19.09.2023 у справі №905/1191/21, 06.11.2023 у справі №938/466/21; додаткові постанови Верховного Суду від 12.03.2024 у справі №910/3567/23, 05.03.2024 у справі №916/2266/22, 18.06.2024 у справі №910/466/22, 08.10.2024 у справі №907/878/23, 31.10.2024 у справі №912/2308/23, 13.03.2025 у справі №910/18717/23, 29.04.2025 у справі №910/2697/24).
У п.7.50 постанови Верховного Суду від 01.05.2025 у справі №910/9107/20 викладено висновок, відповідно до якого: вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації; зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Верховний Суд вказав, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат; суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, 16.11.2022 у справі №922/1964/21; постанови Верховного Суду 16.11.2022 у справі №922/1964/21, 27.02.2024 у справі №916/2239/22, 05.03.2024 №912/3432/23, 15.05.2024 у справі №922/2738/21, 15.04.2025 у справі №910/6138/24; додаткові постанови Верховного Суду у складі колегії судді Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20, 12.07.2024 у справі №913/205/23).
Відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України визначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст.129 ГПК України, однак, ч.5 наведеної норми визначає критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
У відповідній постанові зазначено, що на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.4 ст.129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч.6,7,9 ст.129 ГПК України.
Як роз`яснено у відповідній постанові, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5,6 ст.126 ГПК України). Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст.129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, як вказано у вищезгаданій постанові, керуючись ч.ч.5-7,9 ст.129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічні висновки щодо застосування ч.4 ст.126, ч.ч.5-7,9 ст.129 ГПК України також викладені у постанові Верховного Суду від 01.05.2025 у справі №910/9107/20.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 №911/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У даній справі відповідач не скористався своїм правом та не подав клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу та не посилався на не співмірність відповідних витрат позивача.
Втім, суд не вбачає підстав для покладення витрат позивача у розмірі 30 000грн, які він поніс на оплату професійної правничої допомоги, у повному обсязі на відповідача, оскільки витрати у відповідному розмірі не є обґрунтованими, пропорційними до предмету та складності спору, враховуючи ціну позову, кількість підготовлених процесуальних документів адвокатом, що прийняті судом, поведінку сторін, обсяг дійсно наданої необхідної допомоги адвокатом.
Так, вартість правової допомоги адвоката (гонорар) визначена в додатковій угоді в твердій сумі і не залежить від фактично витраченого часу на надання відповідної послуги. Такий спосіб визначення розміру вартості правової допомоги за згодою клієнта та адвоката не суперечить чинному законодавству, хоча ч.3 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» установлено, що гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У даній справі заявлені вимоги про стягнення заборгованості за поставлений товар і таку справу не можна вважати складною та такою, вирішення якої значно впливає на репутацію сторін; така справа не є справою, що викликала публічний інтерес. Зазначена справа є типовою, її розгляд не потребував дослідження великої кількості документів, оскільки спір стосувався виконання зобов`язання з оплати переданого товару; представник позивача не здійснював додатковий збір доказів, а аналізував лише документи, які перебували у розпорядженні позивача; відповідач не подавав заяв по суті справи та свою позицію щодо заявлених вимог не висловив, що позбавило позивача необхідності спростовувати доводи відповідача та надавати додаткові пояснення по суті спору у відповіді на відзив. Загальна тривалість усіх засідань суду у даній справі не перевищувало півтори години (з урахуванням очікування судових засідань, у випадку, коли вони почались несвоєчасно).
Витрати у розмірі 30 000грн на оплату професійної правничої допомоги у даній справі суд вважає непропорційними до предмету спору, ціни позову, обсягу фактично наданої необхідної правничої допомоги, складності справи та фактичному часу, витраченому на надання правової допомоги з огляду на вищевказані обставини. Суд вважає дійсно необхідними, неминучими та пропорційними до складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт та послуг, часом, фактично витраченим адвокатом та необхідним для надання відповідних посулг, враховуючи поведінку відповідача, а також середню вартість аналогічних послуг на ринку, відкладення одного із судових засідань саме за клопотанням позивача (25.09.2025), витрати на оплату послуг адвоката у даній справі у розмірі не більше 15 000грн.
Водночас, відповідні витрати мають бути відшкодовані позивачу за рахунок відповідача у відповідності до положень п.3 ч.4 ст.129 ГПК України - пропорційно розміру задоволених вимог, а саме у розмірі 10998,33грн (1 758 918,66+57796,47+222 494,39)*15000:2 781 162,66.
Інші витрати, понесені позивачем на оплату правової допомоги у розмірі 19001,67грн суд покладає на позивача, який взяв на себе відповідні зобов`язання за договором від 01.05.2022 №01/05-22/М про надання правової допомоги та додатковою угодою від 14.04.2025 №3, узгодив вартість та обсяг наданих послуг, підписавши акт приймання-передачі наданих послуг від 27.10.2025, оскільки суд не має повноважень втручатись у відповідні відносини позивача з адвокатом, якого позивач обрав для надання правової допомоги, а також враховуючи часткову відмову у задоволенні заявлених вимог.
Розглядаючи заяву про розподіл судових витрат позивача у розмірі 41 717,44грн, понесених ним на оплату позову судовим збором, суд зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що з поданої позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 41 717,44грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 29.04.2025 №7182 (а.с.8) та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.35).
Отже, позивач при поданні позову сплатив судовий збір понад встановлений розмір, оскільки не взяв до уваги те, що, відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Так, враховуючи ціну позову у даній справі станом на момент звернення з позовом до суду – 2 781 162,66грн, а також подання позивачем позовної заяви в електронній формі, при поданні позовної заяви позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 33 373,95грн /(1 758 918,66 + 713 083,04 + 58 497,25 + 250 663,71):100*1,5*0,8.
Витрати на оплату судового збору у відповідному розмірі – 33 373,95грн розподілені судом у рішенні від 22.10.2025, яким з відповідача на користь позивача, враховуючи часткове задоволення позову, стягнуто 24 470,51грн в рахунок відшкодування частини судових витрат по оплаті позову судовим збором – пропорційно задоволеним вимогам /(1 758 918,66+57796,47+222 494,39):100*1,5*08/. При цьому інша частина відповідних витрат 8903,44грн (33 373,95грн - 24470,51грн) позивачу не відшкодована відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, зважаючи на те, що в частині позовних вимог відмовлено.
Враховуючи, що судом у рішенні здійснено розподіл судових витрат по оплаті позову судовим збором між сторонами у розмірі 33 373,95грн, розглядати відповідне питання повторно підстав не має, тому в цій частині суд залишає заяву без розгляду.
В частині покладення на відповідача витрат по оплаті позову судовим збором у розмірі 8343,49грн (41717,44 – 33373,95) у задоволенні поданої заяви суд відмовляє, оскільки витрати у відповідному розмірі понесені позивачем помилково, без урахуванням положень чинного законодавства.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Отже, позивач не позбавлений можливості звернутись із клопотанням про повернення відповідної частини судового збору, який ним сплачений понад встановлений розмір. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.126, 129, 232-233, 237-238, 240, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Машінтех» щодо покладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «Еко Буд Комфорт» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000грн задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко Буд Комфорт» (ідентифікаційний код 41366833; 07400, Київська обл., Броварський р-н, м. Бровари, вул. Броварської Сотні, буд. 3) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Машінтех» (ідентифікаційний код 38203001; 03190, м. Київ, вул. Жаботинського Володимира, буд. 18А, кв. 1) 10 998,33грн в рахунок часткового відшкодування витрат на оплату професійної правничої допомоги.
3. Витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 19 001,67грн покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Машінтех».
4. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Машінтех» щодо розподілу витрат на оплату судового збору у розмірі 33 373,95грн залишити без розгляду.
5. Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Машінтех» про покладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «Еко Буд Комфорт» витрат по оплаті позову судовим збором у розмірі 8343,49грн.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова