ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                                      
 
19 листопада 2025 року
м. Київ
 
справа № 359/626/24
провадження № 61-9117св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого- Луспеника Д. Д.,
суддів:  Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,                 Черняк Ю .В.,
   
учасники справи:
 
позивач- ОСОБА_1 ,
відповідач- ОСОБА_2 ,
третя особа- Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Халупного Андрія Вадимовича на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області          від 18 лютого 2025 року, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2025 року, ухвалені в складі судді Чирки С. С. та постанову Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Музичко С. Г., Болотова Є. В., Сушко Л. П.,
 
ВСТАНОВИВ: 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства.
 
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що вона є дочкою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 
01 вересня 1984 року між її матір`ю і батьком був зареєстрований шлюб.
15 січня 1988 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано, однак шлюбні відносини між ними не припинялися і тривали до 01 січня 2013 року.
Вказувала на те, що на момент її народження, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьки у шлюбі не перебували, а тому відповідно до частини першої статті 135 СК України, відомості про батька записані за вказівкою матері.
ІНФОРМАЦІЯ_2 її батько ОСОБА_4 помер.
Відповідачка є рідною сестрою її батька.
Зазначала, що встановлення факту батьківства їй необхідно для оформлення спадщини, яка відкрилась після смерті її батька.
 
З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила суд встановити факт батьківства ОСОБА_4 і ОСОБА_1 та зобов`язати Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису № 1152 про народження ОСОБА_1 , де у графі батько вказати ОСОБА_4 .
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого     2025 року клопотання ОСОБА_1 про призначення експертизи залишено без задоволення.
 
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2025 року та рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2025 року залишено без змін.
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що позивачка не довела належними і допустимими доказами підстав для задоволення позовних вимог у частині встановлення факту батьківства, а відповідачка у суді спростувала обставини, на які позивачка посилалася як на підставу своїх вимог. Також ці обставини були спростовані показаннями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , які є послідовними та такими, що належним чином взаємоузгоджуються між собою та звітом лабораторії «ENDEAVOR DNA»          від 19 жовтня 2023 року, висновком молекулярно-генетичної експертизи ТОВ «МГЦ «МАМА ПАПА» від 26 серпня 2024 року, висновком експертного дослідження               від 29 січня 2025 року № ЕД-19/114-25/2155-БД Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру.
 
Водночас суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, критично оцінив показання свідків щодо підтвердження факту батьківства та не взяв їх до уваги, оскільки вони повністю спростовуються вказаним звітом лабораторії, висновком молекулярно-генетичної експертизи та висновком експертного дослідження.
 
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що довідка та характеристика зі школи, в якій навчалася ОСОБА_8 , заяви адресовані консульському відділу посольства Великобританії в Україні, голові ГБК «Супутник», у яких ОСОБА_9 зазначає ОСОБА_10 як свою дочку, переглянутий відеозапис, факт реєстрації місця проживання за однією адресою та проживання разом ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , їх спільний відпочинок, спільні фотографії та скріншоти з месенджерів, не можуть беззаперечно свідчити про те, що він є її біологічним батьком, а тому суд також оцінив ці докази критично і не взяв до уваги.
 
З огляду на те, що ТОВ «Євролаб» не набуло право на здійснення ліцензованої діяльності з проведенню судової молекулярно-генетичної експертизи та/або ДНК дослідження на визначення спорідненості, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що дослідження лабораторії «EUROLAB»                     від 16 листопада 2023 року про вірогідність підтвердження спорідненості між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є недопустимим доказом згідно                                  з положеннями частини першої статті 79 ЦПК України.
Інших належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивачка та її представники суду не надали.
 
Відхиляючи доводи апеляційної скарги про те, що висновок експертного дослідження від 29 січня 2025 року № ЕД-19/114-25/2155-БД Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру є недопустимим доказом, апеляційний суд зазначив, що судом не встановлено факту одержання цього доказу у порушенням порядку, встановленого законом. 
 
Також апеляційний суд взяв до уваги, що ОСОБА_1 з`явилась за викликом до ТОВ «МГЦ «МАМА ПАПА» та в порядку виконання ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2024 року здала особисто свої біологічні зразки для проведення судової експертизи, тобто фактично виконала ухвалу суду першої інстанції, і лише в апеляційній скарзі після ухвалення рішення суду про відмову у позові ставить під сумнів цей доказ і стверджує, що він недопустимий.
 
Відмовляючи у задоволенні клопотання представника позивача про призначення експертизи, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що призначення судом проведення ексгумації трупа у цивільній справі у разі заперечення родичів померлого про це, буде порушенням стосовно останніх статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (право на повагу до приватного і сімейного життя), а також                                   не дотриманням балансу між інтересами позивача, яка бажає встановити зазначений факт для вирішення питання про визнання батьківства та внесення відомостей до актового запису про народження дитини та захистом права на повагу до приватного та сімейного життя відповідача, яка є сестрою померлого.
 
Крім того, ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області                        від 18 червня 2024 року вже було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, яка разом із іншими висновками щодо проведених досліджень ДНК дає чіткі відповіді на запитання, які перед експертами хоче поставити позивач, ініціюючи ексгумацію тіла померлого ОСОБА_4 .
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У липні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Халупний А. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій у справі про встановлення факту батьківства за правилами статті 53 КпШС України надали перевагу трьом письмовим доказам відповідача, а саме: звіту лабораторії ENDEAVOR DNA від 19 жовтня 2023 року, висновку молекулярно-генетичної  експертизи  ТОВ «МГЦ «МАМА ПАПА» від 26 серпня 2024 року та висновку експертного дослідження від 29 січня 2025 року № ЕД-19/114-25/2155-БД Львівського науково-дослідний експертно-криміналістичний центр, відхиливши докази, які підтверджують: а) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; б) спільне виховання батьками дитини; в) спільне утримання батьками дитини; г) визнання батьківства померлим.
Суди поклали в основу рішень висновок експертизи, що не відповідає нормам чинного законодавства та не може беззаперечно свідчити про те, що померлий не    є біологічним батьком позивачки, оскільки біологічні зразки ОСОБА_4 не були предметом дослідження.
Призначаючи у справі експертизу, суд першої інстанції не врахував, що експерти      ТОВ «МГЦ «МАМА ПАПА» в силу приписів статті 7 Закону України «Про судову  експертизу» не можуть проводити судову молекулярно-генетичну експертизу,  оскільки вказана установа не належить до державних спеціалізованих установ, що здійснюють судово-експертну діяльність
Суди необґрунтовано відхилили клопотання позивачки про призначення посмертної судової молекулярно-генетичної експертизи, враховуючи те, що в Україні відсутні ліцензовані методики, які дозволяли б безумовно встановити батьківство, шляхом порівняння біологічного матеріалу ймовірної тітки та ймовірної племінниці без безпосереднього дослідження ДНК померлого батька
Суди відмовили позивачці у встановленні її біологічного походження, що                                є порушенням статті 8 Конвенції.
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі                  № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19) та у постановах Верховного Суду           від 12 грудня 2019 року у справі № 562/1155/18 (провадження № 61-11709св19),        від 30 листопада 2022 року у справі  № 462/4732/17 (провадження № 61-946св22), від 31 травня 2023 року у справі № 363/3349/19 (провадження № 61-233св23),              від 14 червня 2023 року у справі № 199/4576/21 (провадження № 61-5450св23),          від 20 грудня 2023 року у справі № 172/313/21 (провадження № 61-8574св23),               від 20 листопада 2024 року у справі № 373/2163/21 (провадження № 61-12294св23). суд необґрунтовано відхилив клопотання про призначення експертизи.
 
Доводи інших учасників справи
 
У серпні 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Лук`янова Н. М. подала відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судові рішення без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції. 
 
У вересні 2025 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.
 
Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2025 року справу призначено до розгляду.
 
Розпорядженням заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2025 року у зв`язку                   з відставкою судді ОСОБА_12 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
 
Системою автоматизованого розподілу справ (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 листопада                        2025 року) визначено суддю-доповідача - Коломієць Г. В. та суддів, які входять до складу колегії: Гулейкова І. Ю., Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
01 вересня 1984 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_14 зареєстрований шлюб. Після реєстрації шлюбу прізвище у подружжя - ОСОБА_15 та ОСОБА_15 відповідно.
 
Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу від 15 січня 1988 року серії НОМЕР_1 15 січня 1988 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано.
 
Відповідно до повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_2                         від 12 травня 2023 року, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , в графі батько зазначений ОСОБА_4 , в графі мати - ОСОБА_3 .
 
Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, відповідно до статей 126, 133, 135 СК України, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . У відомостях про батька зазначено - ОСОБА_4 , про матір - ОСОБА_3 . Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 СК України.
 
ОСОБА_1 навчалася у спеціалізованій школі № 305 з поглибленим вивченням іноземної мови з 01 вересня 1998 року до 31 травня 2005 року. Батько                 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Комтек» (далі - ТОВ «Комтек») і мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , лікар, постійно приділяли належну увагу навчанню та вихованню доньки (довідка від 18 липня      2023 року № 196 спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 305 з поглибленим вивченням іноземної мови)
 
Згідно з характеристикою учениці 4-В класу спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів             № 305 з поглибленим вивченням іноземної мови, батько ОСОБА_4 ,                           ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , директор ТОВ «Комтек» і мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , лікар, постійно приділяють належну увагу навчанню та вихованню доньки.
 
Згідно з ваучером від 09 січня 2004 року № 26 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 замовлено тур у м. Хургаду.
 
21 травня 2004 року та 21 травня 2005 року ОСОБА_4 уклав контракт з Ліцеєм Міжрегіональної Академії управління персоналом на навчання ОСОБА_1             у цьому загальноосвітньому навчальному закладі.
 
04 травня 2007 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у приватного нотаріуса Бориспільського міського нотаріального округу Хміль Т. В. підписали заяви, адресовані консульському відділу посольства Великобританії в Україні, про надання згоди на тимчасовий виїзд до Великобританії з метою навчання їхньої доньки ОСОБА_1 .
 
16 січня 2009 року ОСОБА_4 уклав договір на туристичне обслуговування                з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_16 щодо замовлення туру в Шарм -Ель - Шейх разом з ОСОБА_1 .
02 лютого 2012 року ОСОБА_4 уклав угоду-доручення на бронювання туристичних послуг з Товариством з обмеженою відповідальністю «Туристична фірма «Аероплан», а саме поїздки в Грецію разом із ОСОБА_1 .
 
Відповідно до договору дарування від 25 грудня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н. М.,        ОСОБА_4 подарував ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 .
 
27 серпня 2018 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.
 
Згідно із заповітом від 11 січня 2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Науменко Л. Г., ОСОБА_4 заповів житловий будинок АДРЕСА_3 та земельну ділянку, кадастровий номер 3210500000:12:004:0168, ОСОБА_17 та       ОСОБА_2 у рівних частинах.
 
01 листопада 2019 року ОСОБА_4 написав заяву директору ТОВ «Статус Буд Премія» про надання дозволу на розміщення реклами «Нотаріус» або «Нотаріальна контора».
 
29 травня 2021 року ОСОБА_4 написав заяву голові ГБК «Супутник» про передачу у власність гаража № НОМЕР_3 його доньці ОСОБА_1 .
 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.
 
У лікарському свідоцтві про смерть від 11 квітня 2023 року № 010-1395 зазначено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , причина смерті - хронічна ішемічна хвороба серця.
 
12 квітня 2023 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_18 та ОСОБА_2 укладений договір № 35/23 про надання ритуальних послуг, пов`язаних із організацією та проведенням поховання ОСОБА_4 . Вартість наданих послуг становить 297 000,00 грн.
 
Згідно з листом Подільської окружної прокуратури міста Києва від 11 квітня            2023 року прокуратура не заперечує проти видачі ОСОБА_2 для поховання тіла її брата ОСОБА_4 
 
Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація у листі від 25 липня           2023 року № 101-6268/06 на адресу адвоката Паламарчук Наталії повідомила, що згідно з відомостями, що містяться в архівній картотеці реєстраційного обліку, ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , з 21 вересня 1990 року до 27 січня 1995 року. ОСОБА_4 зареєстрований за цією адресою з 22 квітня 1986 року, дата зняття не зазначена,       з 26 липня 1988 року до 26 липня 1989 року, з 28 липня 1989 року до 28 липня                       1992 року, з 26 березня 1993 року до 22 травня 1998 року за адресою: АДРЕСА_5 - з 10 грудня 2003 року до 27 березня 2017 року. Також адміністрація повідомила, що питання надання інформації та документів про те, що адреса: АДРЕСА_4 , є ідентичною адресі: АДРЕСА_4 , що пов`язано з адміністративно-територіальними змінами, які відбулися у 1988 році, не відноситься до повноважень Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації. Із доданої картки відомо, що ОСОБА_1 вибула ІНФОРМАЦІЯ_5 .
 
У судовому засіданні суд першої інстанції оглянув відеозапис святкування 50 річного ювілею ОСОБА_4 та домашнього відео, з якого відомо про спільне проводження часу ОСОБА_4 та ОСОБА_11 . 
 
Матеріали справи містять скріншоти месенджера із контактом «папа», фотографії, на яких зображені ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Також матеріали справи містять квитанції, гарантійні талони на побутову техніку.
 
Допитані у суді першої інстанції свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ,                   ОСОБА_21 , ОСОБА_22 показали, що ОСОБА_9 та ОСОБА_23 проживали разом. Ці та інші свідки, а саме: ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ,                   ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , показали, що                ОСОБА_9 є рідним батьком ОСОБА_11 .
 
Згідно зі звітом лабораторії ENDEAVOR DNA від 19 жовтня 2023 року генетичний зв`язок між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не встановлено.
 
Згідно з дослідженням лабораторії «EUROLAB» від 16 листопада 2023 року, виконаним на замовлення позивачки ОСОБА_1 , вірогідність підтвердження спорідненості між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 складає 99,99 %.
 
Відповідно до висновку молекулярно-генетичного експертного дослідження              ТОВ «МГЦ «МАМА ПАПА» від 16 квітня 2024 року, проведеного на замовлення відповідачки ОСОБА_2 , ймовірність того, що ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є біологічним дядьком, тобто братом батька або матері за обома батьками стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в рамках проведеного дослідження становить 99,3 %.
 
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 червня     2024 року клопотання представника відповідача про призначення експертизи задоволено.
Призначено у справі судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання:
1) Чи наявна кровна спорідненість по лінії ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , між його рідною сестрою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та чи є вони родичами?
2) Якщо так, то який ступінь споріднення між ними?
3) Чи є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , тіткою по лінії батька, та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , племінниця?
Проведення експертизи доручено експертам ТОВ «МГЦ «МАМА ПАПА».
 
Відповідно до висновку молекулярно-генетичної експертизи ТОВ «МГЦ «МАМА ПАПА» від 26 серпня 2024 року, родинна спорідненість між ОСОБА_2 ,                  ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , була досліджена та зроблено висновок, що спорідненість малоймовірна, а саме 0,34 %. Отже, якщо ОСОБА_4 є рідним братом       ОСОБА_2 , що є умовою цього аналізу, то малоймовірно, що він може бути біологічним батьком ОСОБА_1 .
Малоймовірно, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 можуть бути родичами                  з віддаленістю менше ніж три покоління. Малоймовірно, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є тіткою по лінії батька, а ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , племінницею. Ймовірність цієї події складає 0,34 %.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 січня           2025 року задоволено клопотання представника відповідача.
Витребувано від Медичного центру «EuroLab» ТОВ «Євролаб», що знаходиться за адресою: вул. Солом?янська, 11-а, м. Київ, 03110, таку інформацію:
1.Чи проводить медичний центр «EuroLab» ТОВ «Євролаб» судові молекулярно-генетичні експертизи та/або ДНК-дослідження на визначення спорідненості? Якщо так, то чи є відповідна ліцензія МОЗ?
2.Чи проводив 11 листопада 2023 року медичний центр «EuroLab» ТОВ «Євролаб» ДНК-дослідження по нестандартним зразкам - особистим речам ймовірного батька (окуляри, футболка з ознаками поту, шарф, шапка, кепка, взуття тощо) ДНК-дослідження на вірогідність споріднення ОСОБА_1 з невідомою особою (вірогідним батьком), номер замовлення: 3?
3.Якщо так, то просимо вказати, який саме нестандартний зразок був використаний при дослідженні та ким саме він був наданий?
4.Чи всі фрагменти ДНК (локуси) були вказані в таблиці цього дослідження, чи виключно вибіркові, які могли вказувати на співпадіння знайдених алелей?
5.Яка вартість вказаного дослідження та ким було проведено оплату цієї послуги?
6.Чи може МЦ «Евролаб» по нестандартним зразкам померлого (особистим речам ймовірного батька) скласти генетичний паспорт особи? Якщо так, то якими мають бути такі зразки?
7.Чи обов`язковим є участь матері дитини, щодо якої встановлюється батьківство, у проведенні ДНК-дослідження на імовірне батьківство особи?
 
ТОВ «Євролаб» у листі від 04 лютого 2025 року повідомило, що відповідно до Закону України «Про судову експертизу» ТОВ «Євролаб» не здійснює діяльність                               з проведення судової молекулярно-генетичної експертизи та/або ДНК дослідження на визначення спорідненості, оскільки не відноситься, відповідно до статті 7 цього Закону, до державних спеціалізованих установ, що здійснюють судово-експертну діяльність, та не набуло право на здійснення ліцензованої діяльності. Інформаційна послуга на визначення спорідненості, яку надає ТОВ «Євролаб», має виключно інформативний характер та придатна лише для приватного використання.                      11 листопада 2023 року інформаційна послуга на визначення спорідненості була надана ОСОБА_1 , яка і здійснила оплату за цю послугу в касу підприємства.
 
На замовлення ОСОБА_2 Львівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром проведено експертне дослідження з метою встановлення, чи може бути ОСОБА_4 , зубну щітку якого досліджено у Медико-генетичному центрі «МАМА ПАПА» (результат дослідження № 42204, виконаний         12 квітня 2024 року), біологічним батьком ОСОБА_1 , зразок біологічного матеріалу якої досліджено у Медико-генетичному центрі «МАМА ПАПА» (висновок молекулярно-генетичної експертизи від 26 серпня 2024 року № 43606?
 
На дослідження надано світлокопію висновку молекулярно-генетичної експертизи Медико-генетичного центру «МАМА ПАПА» від 26 серпня 2024 року № 43606 та світлокопію результату дослідження Медико-генетичного центру «МАМА ПАПА» від12 квітня 2024 року № 42204.
 
Згідно з висновком експертного дослідження від 29 січня 2025 року                                       № ЕД-19/114-25/2155-БД, проведеним Львівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром, особа чоловічої генетичної статі, ДНК-профіль якої встановлено на зубній щітці ОСОБА_4 , не може бути біологічним батьком ОСОБА_1 .
 
Представник позивача звернувся до суду із клопотанням про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, на вирішення якої просив поставити питання: чи є ОСОБА_4 біологічним батьком ОСОБА_1 . Експертизу просив провести з ексгумацією трупа ОСОБА_4 .
 
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого     2025 року клопотання ОСОБА_1 про призначення експертизи залишено без задоволення.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                       є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Халупного А. В. підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним                                      і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.
 
У справі, яка переглядається, суди встановили, що ОСОБА_1 народилася            ІНФОРМАЦІЯ_1 
 
За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше                01 січня 2004 року.
 
На час народження ОСОБА_1 КпШС України регулював, зокрема, особисті          і майнові відносини, які виникають між батьками і дітьми (стаття 2 КпШС України).
 
Відповідно до частини другої статті 53 КпШС України у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.
 
Частиною третьою статті 53 КпШС України визначено чотири юридично значимі обставини встановлення батьківства, кожна з яких є необхідною і достатньою для задоволення позову: а) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; б) спільне виховання батьками дитини; в) спільне утримання батьками дитини; г) визнання батьківства відповідачем.
Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу.
 
Разом із тим не можна ігнорувати той факт, що частина третя статті 53 КпШС України із 1970 по 2003 рік фактично діяла в редакції Кодексу, прийнятій у 1969 році. Очевидно, що розвиток суспільних відносин, наукових досліджень і технологій, які були актуальними у 1969 році, кардинально відрізняється від сучасних.
 
Крім того, у період з моменту прийняття КпШС (1969 рік) і до часу звернення    ОСОБА_1 із цим позовом до суду (2024 рік) в національній судовій практиці були запроваджені та діють підвищені стандарти захисту прав і свобод людини.
 
Зокрема, частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
 
Реагуючи на зміну законодавчого регулювання, судової практики та суспільних відносин, Верховний Суд України у пункті 24 постанови Пленуму від 15 травня       2006 року № 3 визнав такими, що втратили чинність, пункти 13-22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України».
 
Однак навіть у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» (пункт 13) Верховний Суд України не заперечував можливість у необхідних випадках для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, призначення                             з урахуванням обставин справи відповідної судової експертизи.
 
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
 
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
 
Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
 
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 на підтвердження позовних вимог надала довідку та характеристику зі школи, в якій вона навчалася, заяви, адресовані консульському відділу посольства Великобританії в Україні, голові ГБК «Супутник», у яких ОСОБА_9 зазначає ОСОБА_10 як свою дочку, відеозапис, довідку про реєстрацією місця проживання за однією адресою та проживання разом ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , докази спільного відпочину, спільні фотографії та скріншоти з месенджерів.
 
Оцінюючи вказані докази, суди попередніх інстанцій виходили з того, що вони                     не можуть беззаперечно свідчити про те, що ОСОБА_4 є біологічним батьком позивачки. 
 
Під час розгляду справи в суді першої інстанції також були допитані свідки.
 
Суд першої інстанції критично оцінив показання свідків щодо підтвердження факту батьківства та не взяв їх до уваги.
 
У справі, яка переглядається,ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2024 року клопотання представника відповідача про призначення експертизи задоволено.
Призначено у справі судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставити питання:
1) Чи наявна кровна спорідненість по лінії ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , між його рідною сестрою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та чи є вони родичами?
2) Якщо так, то який ступінь споріднення між ними?
3) Чи є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , тіткою по лінії батька, та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , племінниця?
Проведення експертизи доручено експертам ТОВ «МГЦ «МАМА ПАПА».
 
Відповідно до висновку молекулярно-генетичної експертизи ТОВ «МГЦ «МАМА ПАПА» від 26 серпня 2024 року, родинна спорідненість між ОСОБА_2 ,                 ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , була досліджена та зроблено висновок, що спорідненість малоймовірна, а саме 0,34 %. Отже, якщо ОСОБА_4 є рідним братом      ОСОБА_2 , що є умовою цього аналізу, то малоймовірно, що він може бути біологічним батьком ОСОБА_1 .
Малоймовірно, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 можуть бути родичами                  з віддаленістю менше ніж три покоління.
Малоймовірно, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є тіткою по лінії батька, а ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , - племінницею. Ймовірність цієї події складає 0,34 %.
 
Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про судову експертизу» (тут             і далі - в редакції на час визначення судом установи для проведення експертизи) судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти)                з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.
 
Відповідно до частини третьої статті 7 Закону України «Про судову експертизу» виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.
 
Науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України належать до державних спеціалізованих установ (частина друга статті 7 Закону України «Про судову експертизу»).
 
Частина друга вказаної статті визначає вичерпний перелік державних спеціалізованих установ, що знаходяться у підпорядкуванні відповідних центральних органів виконавчої влади. До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України.
 
Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.
 
Відповідно до вищевказаних положень норм матеріального права судово-генетична експертиза, як одна з видів судово-медичних експертиз, повинна здійснюватися виключно державними спеціалізованими установами.
 
Згідно з частиною другої статті 71 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» організаційне керівництво судово-медичною і судово-психіатричною службами здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.
 
Відповідно до Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року           № 267, Міністерство охорони здоров`я України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Серед інших функцій воно здійснює організаційне керівництво судово-медичною               і судово-психіатричною службами; державний контроль діяльності психіатричних установ незалежно від форми власності та фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги; затверджує порядки проведення судово-медичної експертизи та судово-психіатричної експертизи; присвоєння кваліфікації судового експерта і кваліфікаційних класів судово-медичним і судово-психіатричним експертам та позбавлення кваліфікації судового експерта                             і кваліфікаційних класів судово-медичних і судово-психіатричних експертів (підпункт 10 пункту 4 Положення).
 
Отже, при вирішенні питання стосовно компетенції установи, яка проводить експертизу і є державною в розумінні статті 7 Закону України «Про судову експертизу», слід виходити не з організаційно-правової форми здійснення нею діяльності або форми її власності, а з сфери управління її діяльністю та організації державного контролю.
 
З наведеного Положення вбачається, що саме держава в особі її центрального органу виконавчої влади - Міністерства охорони здоров`я України здійснює владні повноваження стосовно закладів, які вправі проводити судово-медичні та судово-психіатричні експертизи.
 
Такий висновок зробив Верховний Суд у постановахвід 30 березня 2020 року                   у справі № 462/3998/19 (провадження № 51-85км20), від 31 серпня 2022 року                    у справі № 322/506/19 (провадження № 61-2363св22)від 05 жовтня 2022 року                  у справі № 757/23700/15 (провадження № 61-17069св21), від 13 жовтня 2022 року        у справі № 757/28174/18-ц (провадження № 61-10971св21).
 
Висновок молекулярно-генетичної експертизи ТОВ «МГЦ «МАМА ПАПА»                          від 26 серпня 2024 рокупідготовлений завідуючою лабораторією ТОВ «МАМА ПАПА» ОСОБА_31 .
 
При призначенні молекулярно-генетичної експертизи та ухваленні судового рішення у справі суд першої інстанції не перевірив, чи проходила ОСОБА_32 відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України та чи є вона атестованим судовим експертом, чи належить ТОВ «МГЦ «МАМА ПАПА» до суб`єктів судово-експертної діяльності.
 
Апеляційний суд не усунув порушення, допущені судом першої інстанції.
 
Посилаючись на те, що ОСОБА_1 лише в апеляційній скарзі після ухвалення рішення суду про відмову у позові вказувала на те, що висновок молекулярно-генетичної експертизи ТОВ «МГЦ «МАМА ПАПА» від 26 серпня 2024 року щодо визначення родинної спорідненості між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , є сумнівним, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що ОСОБА_1 оскаржувала ухвалу суду першої інстанції від 18 червня 2024 року про призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи щодо наявності кровного споріднення між нею та рідною сестрою ОСОБА_4 - ОСОБА_1 , посилаючись на те, що встановити кровну спорідненість між нею та ОСОБА_4 можливо лише         у разі безпосереднього дослідження її зразків та зразків батька.
 
Крім того, належність та допустимість доказів суд зобов`язаний перевірити у силу свого обов`язку щодо забезпечення змагальності процесу й самостійно здійснюючи оцінку доказів (статті 3, 77, 78, 89 ЦПК України).
 
У справі, яка переглядається, представник позивачки звертався до суду із клопотанням про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, на вирішення якої просив поставити питання: чи є ОСОБА_4 біологічним батьком ОСОБА_1 . Цю експертизу просив провести з ексгумацією трупа             ОСОБА_4 .
 
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого     2025 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення експертизи, посилаючись, зокрема, на те, що відповідачка заперечила проти ексгумації тіла свого брата.
 
Таким чином, суди вважали, що наданих позивачем письмових доказів і показань свідків недостатньо для встановлення факту батьківства, а у проведенні відповідної експертизи відмовили, пославшись на заперечення відповідачки проти ексгумації                    і, як наслідок, відмовили позивачці у позові.
 
Верховний Суд вважає висновок судів про відмову в позові передчасним та недостатньо обґрунтованим з огляду на таке.
 
У справі «Міфсуд проти Мальти» (Mifsud v. Malta, заява № 62257/15, рішення набуло статусу остаточного 29 квітня 2019 року) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) звертав увагу, що хоча найважливіше завдання статті 8 Конвенції захист особи від довільних дій державних органів, можуть також існувати позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною «повагою» до приватного чи сімейного життя. Ці позитивні зобов`язання можуть передбачати вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя, навіть у сфері міжособистісних стосунків людей (див. справу «Мікулич проти Хорватії» (Mikulic v. Croatia, № 53176/99) та справу «С. Х. та інші проти Австрії» (S.H. and Others v. Austria), № 57813/00). Окрім того, повага до приватного життя вимагає, щоб кожна людина мала змогу встановити подробиці свого особистого походження, а право особи на таку інформацію має важливе значення в контексті впливу на його чи її особистість, які визначають розвиток людини. Таке встановлення передбачає отримання інформації, необхідної для розкриття істини щодо важливих аспектів особистого походження, як-от особистість батьків (див., наприклад, справу «Келін та інші проти Румунії» (Calin and Others v. Romania), № 25057/11, 19 липня 2016 року).
 
У рішенні, ухваленому 13 липня 2006 року у справі «Яггі проти Швейцарії»                  (Jaggi v. Switzerland), ЄСПЛ постановив, що мало місце порушення статті 8 Конвенції, яке виявилося у відмові проведення аналізу ДНК останків можливого батька заявника. При цьому Суд зазначив, що людина, яка намагається встановити своє походження, реалізує життєвий інтерес, який захищається Конвенцією. Цей інтерес полягає в отриманні правдивої інформації, котра може допомогти встановити факт, що торкається важливого аспекту її особистої ідентичності.
 
У контексті застосування термінів для порушення провадження щодо батьківства Суд визнавав, що інтерес ймовірного батька в захисті від скарг щодо фактів, які виникли багато років тому, не можна відхилити, і, на додаток до цього конфлікту інтересів між передбачуваним батьком і дитиною, можуть з`явитися інші інтереси, як-от інтереси третіх осіб, особливо родини ймовірного батька, та загальний інтерес правової визначеності (див. справу «Лааксо проти Фінляндії» (Laakso v. Finland),          № 7361/05, § 46, 15 січня 2013 року; див. справу «Константінідіс проти Греції» (Konstantinidis v. Greece), № 58809/09, § 52, 03 квітня 2014 року).
 
Однак у контексті ДНК-тестування в провадженні щодо батьківства Суд визнавав, що інтерес особи у визначенні свого батьківства не зникає з віком, а, навпаки, посилюється (справи «Яггі проти Швейцарії» (Jaggi v. Switzerland, № 58757/00) та «Паско проти Франції» (Pascaud v. France, № 19535/08).
 
Відповідно до пункту першого статті 7 Конвенції про права дитини, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків       і право на їх піклування.
 
ЄСПЛ у рішенні від 07 травня 2009 року у справі «Калачова проти російської федерації» (заява № 3451/05) зауважував, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.
 
У справі «Міфсуд проти Мальти» (Mifsud v. Malta, заява № 62257/15, рішення набуло статусу остаточного 29 квітня 2019 року) ЄСПЛ повторив, що ДНК-тест - це науковий метод, наявний (у той час - на початку 2000-х і донині) для точного визначення батьківства дитини, а його доказове значення значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства.
 
Таким чином, висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. 
 
Суди першої та апеляційної інстанцій залишили поза увагою, що тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогодні ? це єдиний метод точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору цієї категорії справ.
 
Враховуючи обставини справи, чутливість правовідносин, в яких виник спір, колегія суддів вважає, що вирішення спору щодо встановлення факту кровного споріднення між батьком і дочкою не може вважатися об`єктивним за відсутності висновку судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи, що встановить вірогідність батьківства померлого ОСОБА_4 щодо позивачки.
 
Верховний Суд наголошує на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
 
Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів,                 а першочергово їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.
 
Як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, самоусунулися від з`ясування обставин, які належать до предмета доказування, враховуючи, що позивачка не могла самостійно замовити проведення експертизи через відсутність у неї відповідних матеріалів, а суд відмовив у призначенні судової молекулярно-генетичної експертизи,без проведення якої неможливо достовірно встановити факт походження дитини, в результаті чого дійшов передчасних висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства.
 
Посилаючись на те, що відповідачка заперечувала проти ексгумації тіла свого брата, суд першої інстанції не роз`яснив відповідачці положення статті 109 ЦПК України, якою передбачені наслідки ухилення від участі в експертизі. Як наслідок, суд відмовив ОСОБА_1 у призначенні відповідної експертизи, яка, як вона зазначала, могла би довести її позов, і за це суд саме ОСОБА_1 відмовив            у позові через недоведеність. При тому, що зміст статті 109 ЦПК України вказує на інші правові наслідки ухилення від участі в експертизі.
 
Враховуючи наведене, висновки судів не можна вважати обґрунтованими та такими, що відповідають завданням цивільного судочинства, яке полягає                          у справедливому та неупередженому вирішенні справ із метою ефективного захисту порушених прав, оскільки у всіх справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням закону.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
За викладених обставин судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Враховуючи, що справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, суд не здійснює розподіл судових витрат.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Халупного Андрія Вадимовича задовольнити.
 
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого         2025 року, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області                   від 10 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення,    є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                     Д. Д. Луспеник 

 
Судді:                                                                                               І. Ю. Гулейков

 
Г. В. Коломієць

 
Р. А. Лідовець

 
Ю. В. Черняк