П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/9125/25	

Перша інстанція: суддя Біоносенко В. В.,
повний текст судового рішення
складено 24.09.2025, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів – Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі – ГУДПС) та просила:
- стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2025 у справі №400/286/25 з 24.07.2025 до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року позов задоволено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в позові повністю.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 в порядку переведення з Управління Держпраці в Миколаївській області призначено на посаду головного державного інспектора відділу супроводження в судах податкових спорів за результатами планових перевірок управління супроводження судових справ ГУДПС.
15.08.2022 ОСОБА_1 переведено на посаду головного державного інспектора відділу супроводження судових спорів за результатами планових та камеральних перевірок управління правового забезпечення ГУДПС.
12.12.2024 ГУДПС видано наказ “Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ” №467-о, відповідно до якого державна служба ОСОБА_1 припинена та вона звільнена з посади головного державного інспектора відділу супроводження судових спорів за результатами планових та камеральних перевірок управління правового забезпечення ГУДПС з 23.12.2024.
Не погоджуючись зі звільненням, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про скасування наказу №467-о від 12.12.2024, поновлення її на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2025 у справі №400/286/25 визнано протиправним та скасовано наказ ГУДПС від 12.12.2024 року за №467-0 “Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ”, поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу супроводження судових спорів за результатами планових та камеральних перевірок управління правового забезпечення ГУДПС з 24.12.2024 року, стягнуто з ГУДПС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 24.12.2024 до 23.07.2025 року у розмірі 298748,4 грн (двісті дев`яносто вісім тисяч сімсот сорок вісім гривень сорок копійок), з утриманням податків та інших обов`язкових платежів при виплаті.
25.07.2025 ГУДПС звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду із заявою про роз`яснення судового рішення. Відповідач просив роз`яснити порядок поновлення позивачки на посаді, яка внаслідок зміни структури та штатного розпису з 24.12.2024 року вже не існує.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.08.2025 ГУДПС відмовлено в задоволенні заяви про роз`яснення постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2025 року.
Після отримання вказаної ухвали суду від 25.08.2025 ГУДПС видало наказ від 27.08.2025 № 193-о “Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 ” 
Вважаючи таке зволікання відповідача щодо виконання рішення суду протиправним, позивачка звернулась до суду з даним позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови суду з 24.07.2025 до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з 24.07.2025 у відповідача, як роботодавця, виник обов`язок добровільно і негайно виконати цю постанову апеляційного суду по справі №400/286/25 в частині поновлення позивачки на роботі та виплати середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць. Однак, поновлення позивачи на роботі відбулося лише 27.08.2025. Суд дійшов висновку, що затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.
Відповідно до статті 129-1 Конституцій України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Відповідно до частини восьмої статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Згідно зі статтею 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Як вбачається з матеріалів справи, апелянт не заперечує, що рішення суду про поновлення на роботі підлягає негайному виконанню, однак посилається на те, що звернення ним до суду із заявою про роз`яснення судового рішення є тією підставою, яка зупиняє виконання, та відповідно затримка виконання у зв`язку із цим не тягне відповідальність, передбачену ст. 236 КЗпП.
Так, згідно з ч. 4 ст. 254 КАС України, подання заяви про роз`яснення судового рішення зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, а так само строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.
Разом з тим, як вірно зазначив суд 1-ї інстанції, вказана правова норма не підлягає застосуванню у рішеннях які підлягають негайному виконанню. Це, перш за все, випливає зі змісту норми, оскільки подання заяви про роз`яснення судового рішення зупиняє строк для виконання та строк для пред`явлення до виконання. Негайне виконання не містить строків, протягом якого рішення повинно бути виконано.
Тобто, передбачений частиною четвертою статті 254 КАС України механізм зупинення перебігу строку виконання судового рішення внаслідок подачі заяви про роз`яснення такого судового рішення не може бути застосовано до судових рішень, які підлягають негайному виконанню, оскільки такі рішення взагалі не передбачають можливості будь-якого розстрочення чи відстрочення їх виконання.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.03.2024 у справі № 640/16392/20.
Більш того, Верховний Суд вже неодноразово викладав висновки щодо застосування статті 236 КЗпП України стосовно виконання рішення суду про поновлення на роботі/посаді, яке допущене до негайного виконання.
У постанові від 21.10.2021 у справі № 640/19103/19 Верховний Суд з даного приводу зазначив, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості та підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його проголошення у судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист прав та інтересів громадян і держави.
Належним виконанням рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання роботодавцем (власником або уповноваженим ним органом) про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.
Верховний Суд у цій справі підкреслив, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Водночас, така відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.
Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно з якою виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці.
Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Верховний Суд наголосив, що наведені приписи КЗпП України не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткових дій, які б вказували на його бажання поновитися на роботі.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції, що у відповідача не було жодних об`єктивних підстав для затримки виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі. Отже, у позивачки виникло право на отримання середнього заробітку, оскільки її було незаконно позбавлено можливості виконувати свою роботу з незалежних від неї причин.
Таким чином, з 24.07.2025 у відповідача, як роботодавця, виник обов`язок добровільно і негайно виконати цю постанову ПААС по справі №400/286/25 в частині поновлення позивачки на роботі та виплати середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць. 
Затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України ''Про оплату праці'' від 24.03.1995 №108/95-ВР за правилами, передбаченими Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100 ''Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати'' (надалі - Порядок №100).
Згідно приписів 5 Порядку №100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.
Так, розмір середньоденної заробітної плати позивачки, встановлений у постанові ПААС від 23.07.2024 у справі №400/286/26 та становить - 1965,45 грн.
Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
За таких обставин, суд 1-ї інстанції дійшов вірного висновку, що затримка виконання рішення суду мала місце у період з 24.07.2025 по 26.08.2025 (з 27.08.2025 позивачку поновлено на роботі), а тому середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про її поновлення на посаді становить 43239,90 грн (1965,45-середньодення заробітна плата х 22 - робочих днів за період вимушеного прогулу).
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.Г. Федусик	
Судді	  	Г.В. Семенюк   О.І. Шляхтицький