Номер провадження: 33/813/119/26
Номер справи місцевого суду: 522/23148/24 
Головуючий у першій інстанції Циб І. В. 
Доповідач Кравець Ю. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Кравця Ю.І, при секретарі судового засідання - Губарі Д.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 29.10.2025 року, відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
- про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП
установив
Згідно з оскарженою постановою, 13.12.2024 року, встановлено, що 13.12.2024 року о 18:07 год. в м. Одеса, вул. Успенська, 46, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, «KIA SOUL», д/н НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: підвищена жвавість, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає ситуації. Від проходження огляду на стан сп`яніння у законному порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.
За цим фактом співробітниками патрульної поліції стосовно водія ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АБА № 114964 від 13.12.2024 року за ч. 3 ст. 130 КУпАП.
Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 51000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень на користь держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 (десять) років, без конфіскації транспортного засобу.
На постанову суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу зазначає, що не погоджується з постановою та просить її скасувати у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що 
- поліцією не було зафіксовано будь якого порушення ПДР, що слугувало підставою для зупинки, а отже за відсутності законних підстав для зупинки всі подальші дії працівників поліції, у том у числі пропозиція пройти огляд, є неправомірними, а отримані докази недопустимими;
-у матеріалах справи відсутні докази, які б беззаперечно доводили винуватіть ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП;
-у матеріалах справи відсутні докази роз`яснення прав, відсутнє належним чином оформлене направлення і факт відмови не зафіксовано у встановленому порядку;
-суд в постанові послався лише на довідку, яка не містить належних реквізитів попередніх постанов, що також не підтверджує дати набрання законної сили, отже ознака повторності є недоведеною.
В судовому засіданні апеляційного суду, ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов таких висновків.
Згідно з ч.7 ст.294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Притягнення до адміністративної відповідальності має відбуватись у відповідності до встановленого законодавством порядку. Як зазначено у ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду...., а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Згідно з положеннями ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Оцінка доказів відповідно до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно з ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до положень п.2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015р. (далі - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Згідно п.4 розділу І Інструкції, ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Відповідно до п.12 розділу ІІ Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи дану справу про адміністративне правопорушення додержався вимог ст.245, 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.3 ст.130 КУпАП.
Так, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АБА №114964 від 13.12.2024 року, з фабули якого убачається, що 13.12.2024 року о 18:07 год. в м. Одеса, вул. Успенська, 46, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, «KIA SOUL», д/н НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: підвищена жвавість, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає ситуації. Від проходження огляду на стан сп`яніння у законному порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Вказаний протокол на місці його складання власноруч підписаний ОСОБА_1 .
У протоколі зазначено, що ОСОБА_1 були роз`ясненні його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, що також підтверджується його власноручним підписом.
Апеляційний суд зазначає, що досліджений протокол про адміністративне правопорушення повністю відповідає вимогам ст.256 КУпАП, а тому визнає його допустимим доказом, який підтверджує винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст.256 КУпАП, а тому є допустимим доказом.
До протоколу про адміністративне правопорушення додано довідку про те, що ОСОБА_1 протягом року двічі піддавався адміністративному стягненню за ч.1 ст.130 КУпАП.
За таких обставин, дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ознаками повторності за ч.3 ст.130 КУпАП.
З метою перевірки доводів викладених в апеляційній скарзі та прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, апеляційним судом досліджені відеозаписи з нагрудного реєстратора інспектора патрульної поліції, який приймав участь в оформленні правопорушення та відеозапис з відео реєстратора, встановленого на службовому автомобілі поліцейських.
На відеозаписі з реєстратору встановленому на службовому автомобілі поліцейських зафіксовано, як ОСОБА_1 здійснює рух на автомобілі «KIA SOUL», д/н НОМЕР_1 , по вул. Успенській здійснив проїзд перехрестя з вул. Італійською (Пушкінською) в напрямку вул. Рішельєвської з правої крайньої смуги руху (з якої відповідно дорожнього знаку 5.16) дозволено рух лише направо на вул. Італійську що слугувало підставою для його переслідування та зупинення працівниками поліції.
Після зупинки та спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 не заперечував того факту, що саме він керував автомобілем.
Доводи сторони захисту стосовно того, що у поліцейських не було підстав для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 також є необґрунтованими, з огляду на таке.
Згідно з п.1 ч.1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
На відеозаписі з відео реєстратора службового автомобіля поліцейських зафіксовано, як ОСОБА_1 керуючи автомобілем «KIA SOUL», д/н НОМЕР_1 , по вул. Успенській здійснив проїзд перехрестя з вул. Італійською (Пушкінською) в напрямку вул. Рішельєвської з правої крайньої смуги руху (з якої відповідно дорожнього знаку 5.16) дозволено рух лише направо на вул. Італійську, що очевидно є порушенням Правил дорожнього руху водієм та відповідно підставою для зупинки транспортного засобу. Водночас, ОСОБА_1 під час складення протоколу щодо нього, підстави його зупинки не оспорював.
На відеозаписі долученому до матеріалів справи з нагрудного реєстратора інспектора патрульної поліції вбачається що в ході спілкування працівника поліції з ОСОБА_1 в останнього були виявленні ознаки наркотичного сп`яніння, про що було повідомлено водія та (починаючи з 18 год. 18 хв. відеозапису) зафіксовано, як на пропозицію поліцейського проїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння водій ОСОБА_1 відповів відмовою (мовою оригіналу: «Ваши требования не признаю и выполнять не буду, потому что вы не являетесь сотрудниками органов государственной власти».) та не заперечував проти складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому, поліцейський повідомив водію наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.
Посилання ОСОБА_1 про те, що він не відмовлявся від проходження огляду також апеляційним судом не приймаються як такі, що спростовуються відеозаписом події, на якому зафіксовано, що поліцейським після встановлення наявності передбачених законом підстав вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного сп`яніння, було запропоновано пройти огляд для встановлення відповідного стану сп`яніння у закладі охорони здоров`я із роз`ясненням, що відповідно до вимог Інструкції № 1452/735 у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я, при цьому огляд на місці зупинки за допомогою технічних засобів не проводиться.
Після пропозиції водієві пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я та фактичної відмови ОСОБА_1 від проходження такого огляду, працівник поліції повідомив останнього, що буде складено протокол за ст. 130 КУпАП.
В цьому контексті суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що не відповідають дійсності твердження апелянта з приводу того, що він не відмовлявся від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, а його поведінка лише свідчить про намагання уникнути відповідальності за вчинене правопорушення.
При цьому, апеляційним судом не приймається до уваги та не може розцінюватися як надання ОСОБА_1 згоди на проходження огляду яка була висловлена ним після складення протоколу про адміністративне правопорушення.
Водночас, поліцейським було роз`яснено ОСОБА_1 , що протокол про адміністративне правопорушення щодо нього вже складено і у поліцейських відсутні законні підстави для направлення його до медичного закладу.
Законність такої правової позиція працівника поліції також підтверджується відеозаписом події, з якого вбачається, що між відмовою ОСОБА_1 від проходженні огляду на стан наркотичного сп`яніння та наданням, згоди на проходження огляду пройшло більше 25 хвилин, а тому підстави для здійснення поліцейським відповідних дій з направлення водія до закладу охорони здоров`я для проходження огляду були відсутні.
Як і були відсутні підстави для складення поліцейським направлення на огляд до медичного закладу водія, з огляду на відмову водія від проходження такого огляду.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що сторона захисту не заперечує того факту, що на відеозаписі зафіксований саме ОСОБА_1 та події, які відбувались у вказані в протоколі час та місці.
Оскільки апелянт фактично не заперечує того факту, що на відеозаписі зафіксовано події, які відбувались в означену в протоколі дату, зокрема спілкування ОСОБА_1 з працівниками патрульної поліції з приводу його зупинки та складання протоколу, суд вважає, що об`єктивних даних зафіксованих на відеозаписах цілком достатньо для підтвердження факту вказаних в протоколі обставин, та не вбачає підстав для визнання відеозапису неналежним та недопустимим доказом.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що долучений до матеріалів справи відеозапис, беззаперечно та поза розумним сумнівом підтверджує відомості викладені в протоколі та доводить вину правопорушника.
Надаючи оцінку доводам апелянта про те, що працівники поліції не залучили свідків під час огляду та складення протоколу про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції зауважує на наступному.
Частиною 2 ст. 266 КУпАП передбачено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Пункт 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ №1103 від 17.12.2008 (далі - Порядок) встановлює, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Враховуючи те, що факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я зафіксований на технічному засобі відеозапису співробітників патрульної поліції, необхідності у залученні двох свідків для проведення такого огляду та складення протоколу про адміністративне правопорушення у поліцейських не було, з огляду на вищевикладені вимоги нормативно-правових актів.
Апеляційним судом також було перевірено твердження апелянта, щодо відсутності відомостей стосовно попередніх судових рішень відповідно про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП.
Так відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що:
-постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 30.04.2024 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень на користь держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік (справа 504/1556/24).
-постановою Одеського апеляційного суду від 22.07.2024 року, постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 30.04.2024 року в справі №504/1556/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП - залишено без змін.
-постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 30.04.2024 року, ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень на користь держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік (справа 523/4745/24).
-постановою Одеського апеляційного суду від 19.08.2024 року, постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 30.04.2024 року у справі 523/4745/24 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП -залишено без змін.
Таким чином, твердження апелянта про відсутність в його діях ознак повторності є безпідставними.
Апеляційний суд визнає докази, які були дослідженні під час апеляційного розгляду справи достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою з урахуванням всіх обставин справи, допустимими, оскільки вони отримані та досліджені в законний спосіб, та належними, оскільки вони стосуються подій, які мали місце 13.12.2024 року та ставляться в провину ОСОБА_1 .
Отже, позиція ОСОБА_1 , яка висловлена в апеляційній скарзі, та його процесуальна поведінка, пов`язана з наведенням доводів, які не підтверджені належними і достатніми доказами, та які не узгоджуються з дійсними обставинами справи, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що дії працівників поліції узгоджуються з вимогами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, а кваліфікація дій ОСОБА_1 відповідає кваліфікуючим ознакам норми ст. 130 КУпАП.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Апеляційний суд вважає, що докази які були повторно дослідженні під час апеляційного розгляду, зокрема відеозапис події, поза розумним сумнівом доводять наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП.
Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Положеннями ст.33 КУпАП передбачено, що при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладено судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ч.3 ст.130 КУпАП.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому відсутні підстави для її скасування або зміни.
Відповідно до п.1 ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 29.10.2025 року, про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 130 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду     Ю.І. Кравець