ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2026 року
м. Київ
справа № 757/37396/23-ц
провадження № 61-7320св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Ступак О. В.,
учасники справи:
позивачка -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, Франківський районний суд м. Львова, Львівський апеляційний суд, 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 14 лютого 2025 року в складі судді Ільєвої Т. Г. та постанову Київського апеляційного суду від 14 травня 2025 року в складі колегії суддів: Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст заяви
1. У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому, з врахуванням збільшення позовних вимог, просила стягнути з Державного бюджету України 10 000 000 грн на відшкодування моральної шкоди та 67 209 313, 94 грн на відшкодування майнової шкоди.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
2. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 14 лютого 2025 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 14 травня 2025 року, позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
3. Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, встановивши, що після закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду в судові засідання, зокрема, призначені поспіль на 06 грудня 2024 року, 20 грудня 2024 року та 14 лютого 2025 року, позивачка, належним чином повідомлена, не з`явилася, направляла клопотання про перенесення судових засідань, проте, доказів поважності причин її неявки суду не надано, при цьому, ОСОБА_1 наполягала на її участі та дачі пояснень особисто.
4. Київський апеляційний суд, залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 693/1116/20, від 10 січня 2024 року у справі № 456/1278/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 686/15042/20, від 24 травня 2024 року у справі № 1340/3738/18, від 27 червня 2024 рок у справі № 450/2265/19 та від 03 липня 2024 року у справі № 459/550/23, вказав, що правове значення в такому випадку має лише факт належного повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторний характер неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
5. Також, апеляційний суд врахував, що ОСОБА_1 відповідно до вимог статті 212 ЦПК України не була позбавлена можливості брати участь у судових засіданнях суду першої інстанції в режимі відеоконференції, клопотання про що до суду подано не було, також мала право на участь у суді через представника.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
6. У червні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 14 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 травня 2025 року.
7. Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
8. У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити для подовження розгляду до суду першої інстанції.
9. Касаційна скарга мотивована тим, що не прибуття позивачки в судові засідання, призначені Печерським районним судом міста Києва на 06 грудня 2024 року, 20 грудня 2024 року та 14 лютого 2025 року, належно було обґрунтовано відповідними клопотаннями про поважність причин її неявки, без зловживання процесуальними правами, проте, суди попередніх інстанцій не дослідили обставини її неявки, які були зумовлені безпорадними обставинами в її житті, та безпідставно відмовили в задоволенні клопотань про відкладення розгляду справи.
10. Суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про долучення до матеріалів справи медичних документів про її обстеження.
11. Вважає, що суди попередніх інстанцій не врахували наведені нею непереборні обставини, які унеможливили прибуття в судові засідання, як то, проходження психіатричного огляду та отримання в подальшому відповідної довідки, перевантаження на роботі, цькування здобувачів освіти і освітян, що потребувало відновлення сил, психологічний тиск на роботі, що мало наслідком звільнення з роботи та перебування в центрі зайнятості, призначення в один й той самий день 14 лютого 2025 року двох справ за участі ОСОБА_1 .
12. Також, зазначає, що оскільки перебуває на обліку в центрі зайнятості з січня 2025 року, відповідно, є непрацюючою, тому не може звернутися за професійною правничою допомогою.
Відзив на касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходив
Фактичні обставини справи, встановлені судами
13. У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому, з врахуванням збільшення позовних вимог, просила стягнути з Державного бюджету України 10 000 000 грн на відшкодування моральної шкоди та 67 209 313, 94 грн на відшкодування майнової шкоди.
14. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 14 лютого 2025 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 14 травня 2025 року, позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
15. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
16. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
17. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
18. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
19. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
20. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
21. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
22. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
23. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
24. Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
25. У відповідності до статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
26. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.
27. Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
28. Відповідно до частини першої, пунктів 1-2 частини другої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
29. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частина п`ята статті 223 ЦПК України).
30. Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України).
31. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу; заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (постанови Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 643/856/15-ц, від 18 січня 2022 року у справі № 369/3184/19).
32. Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.
33. Залишення позову без розгляду належить до дискреційних повноважень суду, застосування яких залежить від обставин кожної конкретної справи та поведінки учасників справи, з урахуванням вимог добросовісності та заборони зловживання процесуальними правами.
34. Відповідно до правової позиції, викладеної, зокрема у постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 310/12817/13, від 10 січня 2024 року у справі № 456/1278/20, повторна неявка позивача є підставою для залишення позову без розгляду незалежно від причини такої неявки.
35. Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого учасник справи самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.
36. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.
37. Правове значення у цьому випадку має тільки належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
38. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18, від 16 серпня 2022 року у справі № 128/2557/19, від 31 травня 2023 року у справі № 693/1116/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 686/15042/20.
39. З матеріалів справи вбачається, що у серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.
40. Ухвалою місцевого суду від 30 серпня 2023 року відкрито провадження у справі. В справі призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) сторін.
41. Ухвалою суду першої інстанції від 01 квітня 2024 року підготовче провадження закінчено, справу призначено до розгляду по суті.
42. У судовому засіданні 29 листопада 2024 року було оголошено перерву до 06 грудня 2024 року.
43. В матеріалах справи наявна розписка ОСОБА_1 , в якій позивачка своїм підписом підтвердила, що повідомлена про наступне судове засідання, призначене на 06 грудня 2024 року.
44. 03 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про відкладення розгляду справи у зв`язку із вимушеним проходженням психіатричного огляду.
45. В судовому засіданні, яке відбулось 06 грудня 2024 року, оголошено перерву до 20 грудня 2024 року.
46. 16 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про відкладення розгляду справи у зв`язку із проблемним періодом у викладацькій роботі, необхідністю відновлення сил після чергових конфліктів на новій роботі.
47. 20 грудня 2024 року Печерській районний суд міста Києва оголосив в справі перерву до 14 лютого 2025 року.
48. 09 січня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про відкладення розгляду справи, оскільки справа № 760/25595/18 за її позовом, яка слухається в цьому ж суді, призначена суддею Литвиновою І. раніше.
49. Доказів наведеного до заяви не надано, заяву про розгляд справи за відсутності позивачки до суду не подано.
50. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновками судів про те, що матеріали справи не містять клопотань позивачки про розгляд справи за її відсутності, розгляд справи відкладався двічі за клопотанням ОСОБА_1 , яка належним чином була повідомлена про призначення, дату та час розгляду справи, тому суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, правомірно залишив позов без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України у зв`язку із повторною неявкою позивачки в судове засідання.
51. Верховний Суд зауважує, що право суду залишити позовну заяву без розгляду виникає за наявності дворазового належного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи, двократної, послідовної неявки позивача безпосередньо в судове засідання та відсутності його заяви про розгляд справи за його відсутності. 
52. Зазначені критерії в цій справі № 757/37396/23 судами першої та апеляційної інстанцій дотримано.
53. Щодо доводів касаційної скарги та оцінки вцілому наведених ОСОБА_1 причин її неявки в судові засідання тричі поспіль, які, на її переконання, є поважними, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що такі є неповажними та не підтвердженні належними доказами, а саме: доводи, викладені у заяві, поданій до суду 03 грудня 2024 року про відкладення розгляду справи у зв`язку із вимушеним проходженням психіатричного огляду, не є непереборними обставинами, які унеможливили планування певного медичного огляду; заява, подана до суду 16 грудня 2024 року про відкладення розгляду справи у зв`язку із проблемним періодом у викладацькій роботі, необхідністю відновлення сил після чергових конфліктів на новій роботі, не є змістовною, а наведені доводи не свідчать про об`єктивну неможливість прибуття в судове засідання; заява, подана до суду 09 січня 2025 року про відкладення розгляду справи, оскільки справа № 760/25595/18 за її позовом, яка слухається в цьому ж суді, призначена суддею Литвиновою І. раніше, не підтверджена жодними доказами.
54. З огляду на те, що позивачка, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, повторно не з`явилася в судове засідання, причини її неявки судами попередніх інстанцій підставно визнано неповажними, ОСОБА_1 не скористалася правом подати заяву про розгляд позову за її відсутності, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статі 257 ЦПК України, для залишення позову без розгляду.
55. Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
56. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
57. Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
58.  Розглянувши справу в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін.
59. Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 14 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді  Н. Ю. Сакара
О. М. Осіян
О. В. Ступак