ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року 
м. Київ

справа № 380/18606/24
адміністративне провадження № К/990/47676/24
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Соколова В.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції справу             № 380/18606/24
за позовом  ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року (суддя Гулик А.Г.) 
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року (колегія суддів у складі головуючого судді: Курильця А.Р., суддів: Мікули О.І., Пліша М.А.),

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1. У вересні 2024 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - В/ч НОМЕР_1 , відповідач), у якому просив:
1.1. визнати протиправною бездіяльність В/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця за період з 01.11.2022 по 11.02.2024 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році;
1.2. зобов`язати В/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.11.2022 по 31.12.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» із урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
1.3. зобов`язати В/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
1.4. зобов`язати В/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2024 по 11.02.2024 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2024 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
1.5. визнати протиправною бездіяльність В/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.11.2022 по 31.12.2022 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;
1.6. зобов`язати В/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.11.2022 по 31.12.2022 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;
1.7. зобов`язати В/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати за період з 01.11.2022 по день фактичної виплати індексації;
1.8. визнати протиправною бездіяльність В/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 14 календарних днів у 2022 році, за 14 календарних днів у 2023 році; за 14 календарних днів у 2024 році;
1.9. зобов`язати В/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 14 календарних днів у 2022 році, за 14 календарних днів у 2023 році; за 14 календарних днів у 2024 році.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2. Львівський окружний адміністративний суд ухвалою від 09.09.2024 визнав неповажними причини пропуску позивачем строку звернення до суду, відмовив у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду та посилаючись на положення частин першої та другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), позовну заяву ОСОБА_1 залишив без руху. Цей суд надав позивачу десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення її недоліків шляхом подання клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом з обґрунтуванням причин пропуску строку звернення та доказами на підтвердження поважності причин пропуску строку.
2.1. Залишаючи позов без руху суд першої інстанції зазначив, що спір у цій справі виник у зв`язку із зобов`язанням відповідача здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 в повному обсязі грошового забезпечення з 01.11.2022 по 11.02.2024, тож спір у справі є спором про оплату праці, а отже, в частині, що стосується строку звернення до суду, підлягають застосуванню норми Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).
2.2. Львівський окружний адміністративний суд вказав, що з 19.07.2022 для звернення з таким позовом, як цей, до адміністративного суду передбачено тримісячний строк (частина перша статті 233 КЗпП України), відлік якого треба починати з 19.07.2022, тобто з дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX (далі - Закон № 2352-IX). Відтак тримісячний строк для звернення з цим позовом до адміністративного суду завершився 19.10.2022, проте на підставі пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України був продовжений до 30.06.2023. Однак звернувшись з цим позовом 04.09.2024, ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду з позовними вимогами за період з 01.11.2022 по 11.02.2024.
2.3. Поряд із цим суд зазначив, що позивач не надав доказів звернення до медичних закладів щодо погіршення стану здоров`я та психологічної напруги після звільнення з військової служби, на що посилався представник позивача у клопотанні про поновлення строку звернення до суду, а також зауважив, що позивач не вказав причин зволікання із зверненням за професійною правничою допомогою після його звільнення з військової частини, оскільки ордер на представництво інтересів позивача було видано 03.09.2024. 
3. Оскаржуваною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 16.09.2024 у задоволенні клопотання представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовлено. Причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовною заявою визнано неповажними, а позовну заяву повернуто позивачу з підстав визначених у частині другій статті 123 КАС України.
3.1. Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції визначив, що часовий проміжок, за який ОСОБА_1 просить здійснити нарахування та виплатити в повному обсязі грошове забезпечення, охоплюється періодом з 01.11.2022 по 11.02.2024, а частина перша статті 233 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX почала діяти з 19.07.2022 та застосовна до спірних правовідносин. Звернувшись з цим позовом 04.09.2024, позивач пропустив строк звернення до суду з позовними вимогами за вказаний період.
3.2. Суд першої інстанції вказав на те, що позивач не навів причин зволікання із зверненням за професійною правничою допомогою після його звільнення з військової частини до 03.09.2024, до медичних закладів щодо погіршення стану здоров`я та психологічної напруги після звільнення з військової служби не звертався. Цей суд відхилив посилання на введення в Україні воєнного стану, що, за доводами позивача, перешкодило вчасно звернутися до суду, позаяк ОСОБА_1 не обґрунтував неможливості звернення до суду у встановлені строки саме у зв`язку із зазначеними обставинами.
3.3. Львівський окружний адміністративний суд в оскаржуваній ухвалі вказав, що позивач пропустив строку звернення з цим позовом на чотири місяці, водночас на стаціонарному лікуванні ОСОБА_1 перебував з 17.01.2024 по          23.01.2024 - ще до початку перебігу строку звернення до адміністративного суду.
3.4. У підсумку Львівський окружний адміністративний суд вказав, що пасивний характер поведінки позивача, відсутність будь-яких об`єктивних перешкод у своєчасному зверненні до суду з відповідним позовом, тривалість пропущеного строку та недоведеність добросовісності дій позивача, спрямованих на звернення до суду у встановлені законом строки, вказує на те, що останній не навів поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом, а тому існують достатні підстави для повернення позовної заяви відповідно до частини другої статті 123 КАС України.
4. Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 04.12.2024 залив без змін ухвала суду першої інстанції про повернення позову.
4.1. Суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції, та у свою чергу вказав, що 27.02.2024 відповідач здійснив розрахунок із ОСОБА_1 , який звільнений зі служби 10.02.2024. Звернувшись 03.09.2024 до суду із позовом у цій справі позивач пропустив тримісячний строк та не довів наявності поважних причин пропуску такого строку.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції
5. Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лихачов Роман Борисович, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16.09.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2024, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
5.1. У касаційній скарзі ОСОБА_1 зауважує, що суд першої інстанції, повертаючи його позов на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України, порушив процесуальний закон, оскільки неподання позивачем заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду або визнання судом вказаних позивачем підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду не поважними, є окремими підставами для повернення позову відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 та частини другої статті 123 KAC України.
5.2. Скаржник стверджує, що суди попередніх інстанцій не дослідили питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду у цій справі та наявності поважних причин для його поновлення, не надали йому можливість подати заяву про поновлення строку.
5.3. За доводами позивача строки звернення до суду, які передбачені у статті 233 КЗпП України, закінчилися з припиненням дії карантину 30.06.2023, що не було ураховано у цій справі.
5.4. Позивач наводить аналогічні доводи, які він заявляв раніше щодо наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду та переконує, що обмеження та перешкоди, які встановлені під час воєнного стану, проходження ним військової служби та участь у бойових діях (підтверджується посвідченням учасника бойових дій та військовим квитком), ускладнили можливості звернення до суду за захистом своїх прав у визначених процесуальним законом строк. Після звільнення з військової служби 11.02.2024 через погіршення стану здоров`я та психологічну напругу не міг вести звикле життя та відстоювати свої права у суді, що не було ураховано судами першої та апеляційної інстанції.
6. Ухвалою Верховного Суду від 17.12.2024 відкрито касаційне провадження                 № К/990/47676/24.
7. Згідно з інформацією, наявною в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду», документ в електронному вигляді (касаційна скарга від 11.12.2024) доставлена в Електронний кабінет В/ч НОМЕР_1 11.12.2024 о 13:18, а ухвала Верховного Суду від 17.12.2024 про відкриття касаційного провадження - 18.12.2024 о 00:35, що підтверджується довідками про доставку електронних листів.
8. Правом подати відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 відповідач не скористався, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів попередніх інстанцій в касаційному порядку.
9. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 26.11.2025 закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до вимог статті 345 КАС України.
Висновки Верховного Суду, оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
10. Верховний Суд нагадує, що згідно з положеннями статті 341 КАС України як суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
11. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
12. Спір у цій справі виник у зв`язку із зобов`язанням відповідача здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 в повному обсязі грошового забезпечення з 01.11.2022 по 11.02.2024.
13. Підставою для повернення позовної заяви слугував висновок судів попередніх інстанцій щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, тривалість якого, з урахуванням частини першої статті 233 КЗпП України у редакції, яка набула чинності з 19.07.2022, становить три місяці й обчислюється з дня, коли він дізнався про порушення свого права.
14. Відповідаючи на питання, які порушені у касаційній скарзі, у зіставленні з нормативно-правовим регулюванням цих відносин, перевіряючи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів зазначає таке.
15. Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
16. Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
17. Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
18. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
19. Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.
20. Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, яку відповідно до частини першої статті 122 КАС України може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
21. Відповідно до частин другої та третьої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
22. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
23. Положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.
24. Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, зокрема частиною другою цієї статті.
25. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.07.2024 у справі                           № 990/156/23 зазначила, що стаття 233 КЗпП України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Указана норма поширює свою дію на всіх працівників і службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.
26. Відповідно до частин першої та другої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
26.1. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
27. Окрім викладеного слід ураховувати, що відповідно до пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
28. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 з 24:00 год 30.06.2023 скасовано карантин, установлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, запроваджений на всій території України постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 (термін якого неодноразово продовжувався).
29. Як правильно установили суди попередніх інстанцій і не заперечується позивачем, про порушення своїх прав позивач дізнався з дня здійснення відповідачем повного розрахунку при звільненні 27.02.2024, із позовом ОСОБА_1 звернувся 03.09.2024. 
30. За таких обставин посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій продовження строку звернення до суду визначеного у статті 233 КЗпП України на час дії карантину, не можна визнати обґрунтованими, позаяк таке продовження не впливає на обрахунок строку звернення до суду у цій справі.
31. Системний аналіз положень статті 123 КАС України дає підстави для висновку, що звернення до адміністративного суду з позовом після закінчення строків, установлених законом, не має безумовним наслідком повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду. Передумовою настання відповідних наслідків для позивача є надання можливості останньому скористатись можливістю подати заяву про поновлення пропущеного строку в разі її неподання, або ж вказати інші причини поважності пропущеного строку, аніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку та визнані судом неповажними.
32. Реагуючи на доводи скаржника про позбавлення його можливість подати заяву про поновлення строку, Суд звертає увагу, що ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 09.09.2024 визнано неповажними підстави пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду та відмовлено в задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Цією ухвалою позивачу надано десятиденний строк з дня отримання ухвали для подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин пропуску строку. 
33. 10.09.2024 на усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку звернення до суду у якому просив суд визнати поважними наведені в ньому причини. За наслідками розгляду цього клопотання суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі відмовив у його задоволенні, визнавши неповажними причини пропуску строку вказані у клопотання.
34. Скаржник доводить про наявність поважних підстав, які об`єктивно перешкодили вчасно звернутися до суду та вказує, що проходив безперервну військову службу в умовах воєнного стану, був звільнений зі служби 11.02.2024, проте через погіршення стану здоров`я та психологічної напруги не міг вести звикле життя та відстоювати свої права у судовому порядку.
35. Щодо посилань позивача на зазначені обставини, суди попередніх інстанцій слушно зауважили, що проходження військової служби та участь у бойових діях, а також погіршення у зв`язку із цим стану здоров`я позивача, можуть вказувати на поважність причини пропуску строку звернення до адміністративного суду лише за умови доведеності безпосереднього впливу таких обставин на об`єктивну неможливість звернутися до суду у встановлений судом строк. Однак, як встановили суди попередніх інстанцій, таких доказів позивач не надав, а саме лиш посилання на такі обставини не може вважатись поважною причиною, що перешкодила позивачу вчасно звернутися до суду за захистом своїх прав. 
36. Щодо посилань на введення в Україні воєнного стану Суд звертає увагу на висновки Верховного Суду, зокрема у постановах від 04.04.2023 у справі                       № 140/1487/22, від 23.01.2023 у справі № 496/4633/18, від 23.12.2022 у справі                № 760/5369/19, від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22, від 02.06.2022 у справі у           № 757/30991/18-а, про те, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.
37. Водночас Верховний Суд позбавлений можливості надати оцінку доводам касаційної скарги щодо порушення судами попередніх інстанцій процесуального закону в частині посилання на пункт 1 частини четвертої статті 169 КАС України як на підставу повернення позовної заяви, позаяк зі змісту оскаржуваних судових рішень не убачається, що позовну заяву ОСОБА_2 повернено саме на підставі вказаної норми КАС України.
38. Отже, колегія суддів констатує, що суди попередніх інстанцій, перевіряючи дотримання строку звернення до суду, установили конкретні обставини, час, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, надавши оцінку доводам скаржника про наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду, дійшли обґрунтованого висновку про те, що зазначені позивачем доводи не дозволяють зробити висновок про поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з цим позовом.
39. Тож, установивши, що позов подано до суду з пропуском процесуального строку, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно застосував процесуальний закон та обґрунтовано дійшли висновку про повернення позову. Відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.
40. Беручи до уваги значну тривалість пропуску строку звернення до суду, а також ураховуючи, що позивач не надав доказів існування об`єктивних перешкод, які стали на заваді звернення до суду у передбачений КАС України строк, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про відсутність підстав для поновлення позивачеві пропущеного строку звернення до суду з цим позовом.
41. Варто зауважити, що відповідно до частини восьмої статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
42. Положеннями частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
43. Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без  змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
44. Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах заявлених вимог касаційної скарги, Суд уважає, що висновки судів попередніх інстанцій у цій справі є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни постанови суду апеляційної інстанції відсутні.
45. З огляду на результат касаційного розгляду, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року залишити без змін.
Судові витрати не розподіляються.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Л.О. Єресько А.Г. Загороднюк   В.М. Соколов