ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2026 року  м.Дніпро Справа № 904/852/25 (904/1218/25)
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.,
секретар судового засідання: Абадей М.О.
представники сторін: 
від позивача: Пікульська К.В., представник
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2025 року у справі № 904/852/25 (904/1218/25) (суддя Соловйова А.Є.)
за позовом Акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ", м. Київ 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРТРАНЗИТГАЗ", м. Дніпро
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача  ОСОБА_1 , м. Дніпро 
про стягнення заборгованості і сумі 4 369 590,00 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРТРАНЗИТГАЗ", в якому просило стягнути з відповідача 4 369 590,00 грн, з яких: 2 889 090,00 грн пені, 1 480 500,00 грн штрафу. 
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2025 року у справі № 904/852/25 (904/1218/25) позов задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРТРАНЗИТГАЗ" (49000, м. Дніпро, вул. Ливарна, буд. 9, оф. 79-23, ЄДРПОУ 41365948) на користь Акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28, код ЄДРПОУ 30019775) 1 412 820 грн пені, 740 250,00 грн штрафу, 64 592,10 грн судового збору.
В решті позовних вимог - відмовлено.
Судове рішення в частині задоволення позовних вимог мотивовано тим, що відповідачем зобов`язання за договором не виконано, наслідком чого є застосування до нього відповідальності, передбаченої умовами договору, у зв`язку із чим позовні вимоги в частині стягненні штрафних санкцій є обґрунтованими. 
Між тим, суд врахував, що відповідач просив суд зменшити розмір штрафних санкцій на 99%, зазначаючи, що штрафні санкції, які позивач намагається застосувати до відповідача, є надвеликим та таким, що можуть суттєво вплинути на майновий стан відповідача, а нарахування позивачем пені в розмірі 0,1% суперечить статті 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань”, яка обмежує нарахування пені подвійною обліковою ставкою.
Суд встановив, що розрахунок штрафних санкцій здійснювався позивачем до 14.03.2025 року включно, водночас, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2025 року у справі №904/852/25 введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію, згідно зі статтею 41 Кодексу України з процедур банкрутства.
Відтак, суд вважав, що правомірним нарахуванням пені буде строк до 11.03.2025 року включно. Здійснивши розрахунок пені за вказаний період, суд встановив її вірний розмір - 2 825 640,00 грн.
Беручи до уваги як інтереси позивача, так і відповідача, суд дійшов висновку про можливість застосування приписів статей 233 Господарського кодексу України, 551 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин та вважав за необхідне зменшити суму штрафу і пені, які підлягають до стягнення з відповідача на 50 %.
Таке зменшення суд вважав розумним та оптимальним балансом інтересів сторін у спорі, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача.
Не погодившись з рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.
Зазначене судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивач вважає незаконним та необґрунтованим, оскільки воно не відповідає вимогам статті 236 Господарського процесуального кодексу України внаслідок неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права: статей 42, 44, 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, ч. 3 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства. 
Вважає, що суд не з`ясував всі обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи та не ґрунтуються на наявних у справі доказах.
При зменшенні розміру штрафних санкцій на 2 153 070,00 грн судом першої інстанції не враховано, що сплата відповідачем неустойки відповідає комерційним ризикам здійснення ним підприємницької діяльності.
На думку апелянта, суд помилково обмежив період нарахування пені введенням мораторію на виконання боржником грошових зобов`язань, оскільки на вимоги про стягнення штрафних санкцій за договором поставки №УБГ 24-189 від 31.05.2024 року не поширюється дія мораторію. Зобов`язання зі сплати штрафних санкцій виникло із зобов`язання з поставки товару, а не грошового зобов`язання, а тому під час дії мораторію нараховується неустойка: штраф, пеня, які заявлені до стягнення.
Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, апелянт зазначає, що зменшення розміру штрафних санкцій можливе лише у виключних випадках, наявність яких має бути доведена порушником зобов`язання, а вже після встановлення судом підстави для зменшення штрафних санкцій - виключного випадку, суд може зменшити розмір заявленої до стягнення неустойки в залежності від наявних у справі доказів, керуючись своїм внутрішні переконанням з дотриманням балансу інтересів сторін.
Скаржник звертає увагу, що судом була врахована важливість для економіки України та суспільства господарської діяльності ТОВ "УКРТРАНЗИТГАЗ" та притаманність їй особливої соціальної ролі, внесення його до переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави.
При цьому, судом жодним чином не враховано важливість для економіки України діяльності Акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ", яке є національним товаровиробником, основним видом діяльності якого є добування природного газу.
Вказує, що АТ "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" використовує Товар, що є предметом Договору - NaHydrolyzed Polyacrylonitrile, не з комерційним інтересом, а на виконання покладених на нього державою функцій, зокрема, в бурінні, адже товар є реагентом - регулятором геологічних характеристик і фільтраційних властивостей бурового розчину.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №83 від 04.03.2015 року "Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави", АТ "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" включене до переліку об`єктів, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 року №222 на АТ "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" покладені спеціальні обов`язки, які полягають у забезпеченні HAK " НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" природним газом для формування ресурсу природного газу для забезпечення потреб побутових споживачів і виробників теплової енергії.
Непоставка товару, який використовується в основній діяльності, негативно позначається на виконанні покладених на позивача державою функцій.
Апелянт вважає, що судом не враховано, що ТОВ "УКРТРАНЗИТГАЗ" на відміну від АТ "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ", не внесене до переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави.
У справі відсутні також докази заборгованості АТ "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" перед відповідачем, про наявність якої вказує суд першої інстанції і мотивує рішення в частині відмови у задоволенні позову, оскільки така заборгованість відсутня.
За доводами скаржника, зазначене вище вказує також на те, що суд не з`ясував обставини, що мають значення для справи та те, що висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають встановленим обставинам справи.
Вважає, що пеня у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару за кожен день прострочення та 7% штраф, які передбачені п. 7.8 Договору, не є надмірно високими та відповідають визначеному у частині 2 статті 231 ГК України розміру штрафних санкцій, що не було враховано в оскаржуваному рішенні (розмір заборгованості - вартість непоставленого товару: 21 150 000,00 грн, розмір штрафних санкцій: 4 369 590,00 грн).
Також апелянт акцентує увагу, що всупереч статті 233 ГК України судом першої інстанції не було враховано ступінь виконання зобов`язань за договором боржником: боржник взагалі не виконав основне зобов`язання за договором та зобов`язання щодо сплати штрафних санкцій.
Просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2025 року у справі №904/852/25 (904/1218/25) в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРТРАНЗИТГАЗ" (код ЄДРПОУ 41365948, адреса: 49000, м. Дніпро, вул. Ливарна, буд. 9, офіс 79-23) на користь Акціонерного товариства АТ "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" (код ЄДРПОУ 30019775, адреса: вул. Кудрявська, 26/28, м. Київ, 04053) 2 216 520,00 грн штрафних санкцій, з яких: 1 476 270,00 - пені, 740 250,00 грн - штрафу. Судові витрати покласти на відповідача.
У судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги та просив скаргу задовольнити в повному обсязі.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника скаржника, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що між Акціонерним товариством "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ” (далі – АТ “УКРГАЗВИДОБУВАННЯ”, Покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю “УКРТРАНЗИТГАЗ” (далі – ТОВ “УКРТРАНЗИТГАЗ”, Постачальник, відповідач) укладено договір поставки №УБГ 24-189 від 31.05.2024 року (далі – Договір) на поставку NaHydrolyzed Polyacrylonitrile (далі – Товар) в кількості 200 тон на загальну вартість 21 150 000,00 грн з ПДВ.
Відповідно до п. 5.1 Договору строк поставки, умови та місце поставки Товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в Специфікації та Графіку поставки до цього Договору. Здійснення поставки Товару не потребує будь-яких додаткових погоджень, крім тих, що передбачені Договором. Графіком поставки Товару (Додаток №3 до Договору) передбачено наступні строки поставки Товару:
1) Na-Hydrolyzed Polyacrylonitrile - 90 календарних днів з моменту заключення договору з можливістю дострокової поставки при умові погодження із замовником в кількості 40т. Тобто граничний строк поставки - 29.08.2024 року.
2) Na-Hydrolyzed Polyacrylonitrile - 120 календарних днів з моменту заключення договору з можливістю дострокової поставки при умові погодження із замовником в кількості 40т. Тобто граничний строк поставки -30.09.2024 року.
3) Na-Hydrolyzed Polyacrylonitrile - 150 календарних днів з моменту заключення договору з можливістю дострокової поставки при умові погодження із замовником в кількості 40т. Тобто граничний строк поставки – 28.10.2024 року.
4) Na-Hydrolyzed Polyacrylonitrile - 180 календарних днів з моменту заключення договору з можливістю дострокової поставки при умові погодження із замовником в кількості 40т. Тобто граничний строк поставки - 27.11.2024 року.
5) Na-Hydrolyzed Polyacrylonitrile - 210 календарних днів з моменту заключення договору з можливістю дострокової поставки при умові погодження із замовником в кількості 40т. Тобто граничний строк поставки - 27.12.2024 року.
Позивач зазначив, що ТОВ “УКРТРАНЗИТГАЗ” не здійснило жодної поставки по вищезазначеному договору. Відповідач дану обставину не спростував. 
Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин сторін, передбачено, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).
Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).
Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За змістом частини 2 статті 217 та частини 1 статті 230 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
В силу норм частин 1, 2 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарську-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.
Матеріали справи свідчать про наступну переписку сторін:
03.09.2024 року від ТОВ “УКРТРАНЗИТГАЗ” надійшов лист вих.№02-09-24-1 від 02.09.2024 року про неможливість вчасно і в повному обсязі виконати поставку товару, посилаючись на форс-мажорні обставини.
30.09.2024 року від ТОВ “УКРТРАНЗИТГАЗ” надійшов лист вих.№27-09-24-1 від 27.09.2024 року з додатком: сертифікатом Полтавської торгово-промислової палати № 5301-24-1786 (вих. № 325/02-06 від 25.09.2024 року), який, на думку відповідача, підтверджує виникнення у нього обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) за договором поставки №УБГ 24-189 від 31.05.2024 року.
Згідно наданого Сертифікату період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): з 27.08.2024 року по 13.09.2024 року.
З сертифікату Полтавської торгово-промислової палати №5301-24-1786 (вих.№325/02-06 від 25.09.2024 року) та зазначених вище листів ТОВ “УКРТРАНЗИТГАЗ” вбачається, що неможливість виконання договору з 27.08.2024 року по 13.09.2024 року спричинена ускладненням виконання зобов`язань контрагентом ТОВ “УКРТРАНЗИТГАЗ” - Guangzhou Trading Co, Ltd, Китай, який є виробником Товару.
Такі труднощі виконання Guangzhou Trading Co, Ltd, Китай свого зобов`язання спричинені аномальними погодними умовами (спека) на місці виробництва товару, що призвело до затримки виробництва.
Пунктом 8.1 Договору визначено, що Сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які не існували під час укладання Договору та виникли поза волею Сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо). Не вважаються обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами), зокрема, порушення зобов`язань контрагентами Сторони-правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у Сторони-боржника необхідних коштів, фінансова та економічна криза, дефолт, зростання офіційного та комерційного курсів іноземної валюти до національної валюти, тощо.
Посилаючись на ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказані відповідачем обставини не є обставинами непереборної сили, не можуть звільняти ТОВ “УКРТРАНЗИТГАЗ” від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Договором.
Надані ТОВ “УКРТРАНЗИТГАЗ” документи можуть свідчити про те, що неналежне виконання зобов`язань за Договором спричинене труднощами виконання Guangzhou Trading Co, Ltd, Китай свого зобов`язання перед ТОВ “УКРТРАНЗИТГАЗ”, проте не підтверджують наявність у ТОВ “УКРТРАНЗИТГАЗ” обставин непереборної сили.
Відповідно до п. 7.8 Договору у разі прострочення Постачальником виконання зобов`язань з поставки Товару, останній сплачує Покупцю пеню у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вказаної вартості. Сторони домовились, що нарахування пені здійснюється до моменту належного виконання Постачальником порушеного зобов`язання.
20.01.2025 року на адресу ТОВ “УКРТРАНЗИТГАЗ” була направлена вимога за №305.4-305-2-451 від 17.01.2025 року про сплату пені та штрафу в сумі 2 846 790,00 грн за непоставлений Товар.
19.02.2025 року на адресу ТОВ “УКРТРАНЗИТГАЗ” була направлена вимога №305.4-305-2- 1575 від 19.02.2025 року про сплату пені та штрафу в сумі 3 692 790,00 грн (з урахуванням вимоги №305.4-305-2-451 від 17.01.2025 року) за непоставлений Товар.
Станом на 14.03.2025 року Постачальником зазначені вище вимоги не задоволені.
За порушення зобов`язання – порушення строків поставки Товару, відповідно до пункту 7.8 Договору відповідачу було нараховано штрафні санкції.
На підтвердження стягуваних сум штрафних санкцій позивачем був здійснений відповідний розрахунок на суму 4 369 590,00 грн.
Отже, суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач дійшов висновку, що ТОВ “УКРТРАНЗИТГАЗ” відповідно до п. 7.8 Договору повинно сплатити АТ “УКРГАЗВИДОБУВАННЯ” 4 369 590,00 грн штрафних санкцій, з яких: 2 889 090,00 грн – пені, 1 480 500,00 грн – штрафу за порушення строків поставки Товару.
Викладене спростовує доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції безпідставно застосував при перерахунку період нарахування, обмеживши його датою виникнення мораторію на нарахування штрафних санкцій. Адже саме про грошове зобов`язання відповідача і зазначав позивач, звернувшись з позовом до господарського суду.
Встановлено, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 12.03.2025 року у справі №904/852/25 введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію, згідно зі ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства. 
Суд встановив, що розрахунок штрафних санкцій здійснювався позивачем до 14.03.2025 року включно. Отже, правомірним нарахуванням пені буде строк до 11.03.2025 року включно.
Суд, здійснивши розрахунок пені за період до 11.03.2025 року включно, встановив, що розмір пені за порушення умов п. 7.8 договору складатиме 2 825 640,00 грн.
Помилковості вказаного розрахунку апелянтом не доведено.
Предметом апеляційного перегляду є також правильність висновку суду першої інстанції щодо зменшення належних до стягнення з відповідача штрафних санкцій.
Щодо цих доводів апелянта колегія суддів зауважує наступне: 
Відповідач просив суд зменшити розмір штрафних санкцій на 99%, зазначаючи, що штрафні санкції, які позивач намагається застосувати до відповідача, є надвеликим та таким, що можуть суттєво вплинути на майновий стан відповідача, а нарахування позивачем пені в розмірі 0,1% суперечить статті 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань”, яка обмежує нарахування пені подвійною обліковою ставкою.
Судом при ухваленні рішення зменшено пеню, розраховану судом за менший, ніж вказав позивач, період, а також штраф на 50%.
Як вказано вище, колегією суддів визнано вірним визначений судом першої інстанції період нарахування штрафних санкції у вигляді пені. До стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРТРАНЗИТГАЗ" на користь позивача підлягає 2 825 640,00 грн пені та 1 480 500,00 грн – штрафу, обчислення якого з певним періодом не пов`язано.
В силу вимог статей 525, 526, 530, 610, 611 Цивільного кодексу України зобов`язання підлягає виконанню належним чином та у встановлений строк. Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання (неналежне виконання), що тягне за собою настання правових наслідків, встановлених договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому, чинне законодавство України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Колегія суддів зауважує, що відповідно до сталої і послідовної правової позиції Верховного Суду, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.
В аспекті права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у даній справі суд першої інстанції вірно звернув увагу, що позивачем будь-яких доказів понесення ним збитків чи додаткових витрат внаслідок допущеного відповідачем порушення, не надано.
Беручи до уваги як інтереси позивача, так і відповідача, враховуючи обставини справи, зокрема причини, за яких зобов`язання відповідачем не виконано, колегія суддів поділяє висновок оскаржуваного рішення про можливість застосування приписів статей 233 Господарського кодексу України, 551 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин та необхідність зменшення розміру нарахованого позивачем штрафу та пені саме на 50%.
Посилання апелянта на важливість підприємства позивача для економіки України та неврахування даної обставини судом відхиляються колегією суддів з огляду на те, що учасники господарських правовідносин є рівними.
В даному випадку важливим є те, що позивач не довів наявність збитків, спричинених йому невиконанням відповідачем умов договору, а також обставини, за яких відповідач позбавлений був можливості належного виконання зобов`язання перед позивачем, що судом враховано.
Доводи суду щодо наявності заборгованості позивача перед позивачем дійсно не підтверджені матеріалами справи, однак не вони були підставою для часткового задоволення позову, як то вказує апелянт.
З урахуванням всього вищевикладеного, колегія суддів не встановила порушень норм матеріального чи процесуального права, про які вказує скаржник.
Висновки оскаржуваного рішення суду апелянт не спростував. Апеляційна скарга не доведена і задоволенню не підлягає.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за її розгляд покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2025 року у справі № 904/852/25 (904/1218/25) залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09.02.2026 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд 

Суддя О.Г. Іванов 

Суддя Ю.Б. Парусніков