ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1831/25  Номер провадження 22-ц/814/690/26	Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Чумак О.В.,
суддів Карпушина Г.Л., Пилипчук Л.І.,
за участю секретаря Галушко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 серпня 2025 року (повний текст рішення складено 14 серпня 2025 року)
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі – ТОВ «ФК«ЄАПБ») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 30 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №1363658. 
Підписанням договору ОСОБА_1 підтвердив, що він ознайомлений з умовами Публічної пропозиції на укладення договору про надання споживчого кредиту ТОВ «Слон Кредит» в повному обсязі, з урахуванням паспорту споживчого кредиту (згідно вимог діючого законодавства), таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, тарифів та складають договір про надання споживчого кредиту, укладання якого підтверджено. 
Відповідач погодив та зобов`язався виконувати його умови.
На виконання договору ТОВ «Слон Кредит» йому були перераховані кредитні кошти.
Відповідач умови договору не виконав, кредитні кошти не повернув.
У подальшому 14 жовтня 2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 14102024, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 1363658 від 30 грудня 2023 року. 
Взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконав, у зв`язку з чим відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу №14102024 від 14 жовтня 2024 року позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 73000 грн., з яких: 10000,00 грн. -сума заборгованості за основною сумою боргу, 63000,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Також 02 лютого 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 01763-02/2024. Згідно з умовами договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі і на умовах, передбачених Договором.
У подальшому 24 травня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК«ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 24052024, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК«ЄАПБ» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 01763-02/2024 від 02 лютого 2024 року. 
Взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконав, у зв`язку з чим відповідно до реєстру боржників від 24 травня 2024 року до Договору факторингу №24052024 від 24 травня 2024 року позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 29600,00 грн., з яких: 8000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 21600,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість:
за договором про надання споживчого кредиту № 1363658 від 30 грудня 2023 року у розмірі 73000,00 грн., з яких: 10000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 63000,00 грн. - сума заборгованості за відсотками;
за кредитним договором № 01763-02/2024 від 02 лютого 2024 року у розмірі 29600,00 грн., з яких: 8000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 21600,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Всього просило стягнути 102600,00 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 14 серпня 2025 року позов ТОВ «ФК«ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК«ЄАПБ» заборгованість:
за договором про надання споживчого кредиту № 1363658 від 30 грудня 2023 року в розмірі 73000,00 грн, 
за договором про надання фінансового кредиту № 01763-02/2024 від 02 лютого 2024 року в розмірі 29600,00 грн,
на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору – 3038,00 грн., 
а всього стягнуто 105628,00 грн.

З рішенням суду не погодився  ОСОБА_1 таоскаржив його в апеляційному порядку. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Визнати недійсним договір факторингу в частині передачі майбутньої вимоги. Зменшити суму заборгованості до фактично отриманих коштів (18 000 грн), скасувати штрафи та пеню, нараховані після 24 лютого 2022 року, та зменшити проценти до розумного розміру, враховуючи законодавче обмеження щодо подвійної суми боргу. Зобов`язати кредитора запропонувати йому лояльні умови (кредитні канікули, реструктуризацію, зменшення процентів) відповідно до Закону «Про споживче кредитування» та положень про захист споживачів.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивач не надав банківських виписок, платіжних доручень чи інших первинних документів, які підтверджують фактичне зарахування коштів на його рахунок. Вважає, що позивач не набув права вимоги, оскільки право вимоги за договором було передано ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором факторингу, укладеним до дати укладення самого кредитного договору. Крім того, звертає увагу на порушення Закону України «Про споживче кредитування» та мораторій на штрафи, тоді як позивач включив до суми боргу значні штрафи та підвищив проценти, що суперечить закону. При цьому, нараховані позивачем проценти й штрафи у кілька разів перевищують основну суму боргу.
Також відповідач зазначає, що має ІІ групу інвалідності, від виконання зобов`язань не ухилявся, але внаслідок захворювання та значних витрат на лікування не має змоги сплачувати борг у повному обсязі. Тоді як Закон передбачає можливість реструктуризації боргу та кредитних канікул; кредити під час війни можуть бути реструктуризовані за заявою позичальника.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК«ЄАПБ»посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 04 грудня 2025 року клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено частково.
Витребувано в АТ КБ «Приватбанк» наступну інформацію: чи випускалася банківська картка № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП – НОМЕР_2 ); 
інформацію про рух коштів (виписку) по банківській картці НОМЕР_1 за період з 30 грудня 2023 року по 02 лютого 2024 року включно.
В іншій частині в задоволенні клопотання відмовлено.

Сторони будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи до суду не з`явилися.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Приймаючи до уваги те, що сторони були повідомлені про день та час розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, доказів поважності причин неявки не подали, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 30 грудня 2023 року між ТОВ «Слон Кредит» ( у договорі - товариство) та ОСОБА_1 (згідно договору – споживач) був укладений договір про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» № 1363658 (а.с. 7-11). 
Згідно з умовами договору на умовах встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та ви конати інші обов`язки, передбачені договором.
Пунктом 1.3. даного договору передбачено, що сума кредиту (загальний розмір) складає 10000,00 грн.
Відповідно до пункту 1.4. договору строк кредиту - 360 днів.
Стандартна процентна ставка договором визначена у розмірі 2,5% на день (пункт 1.5.1 договору).
Згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка є додатком до договору про надання споживчого кредиту № 1363658 від 30 грудня 2023 року, за вказаним договором відповідач в термін до 24 грудня 2024 року всього мав сплатити кредитору 92530,00 грн, з яких 10000 грн – сума кредиту, 82530 грн – проценти за користування кредитом.
Вказаний договір сторонами укладено в електронній формі, що прирівнюється до письмової форми правочину.
При цьому ОСОБА_1 підписав договір одноразовим ідентифікатором В415, що вказано у самому договорі.
Відповідно до інформації ТОВ «Пейтек Україна» від 04.11.2024 вих.№20241104-2148, ТОВ «Слон Кредит» успішно перерахував кошти на платіжну картку клієнта 30.12.2023 на суму 10000 грн. Кошти зараховано на картку, маска картки: НОМЕР_1 (а.с. 14)
14 жовтня 2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК«ЄАПБ»було укладено договір факторингу № 14102024, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК«ЄАПБ»перейшло право вимоги до відповідача за договором про надання споживчого кредиту № 1363658 від 30 грудня 2023 року (а.с.17-19).
Як передбачено пунктом 1.2. договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.
Акт прийому-передачі реєстру боржників згідно зазначеного договору підписаний сторонами 14 жовтня 2024 року (а.с. 20).
Як підтверджується витягом з Реєстру боржників до договору факторингу №14102024 від 14 жовтня 2024 року, предметом договору факторингу крім іншого були права вимоги до ОСОБА_1 згідно договору про надання споживчого кредиту №1363658 від 30 грудня 2023 року (а.с. 21).
Взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконав, у зв`язку з чим позивач набув право грошової вимоги до відповідача за цим договором.
Заборгованість за основною сумою боргу становить 10000,00 грн, за процентами - 73000,00 грн.
Також, 02 лютого 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» ( у договорі - товариство) та ОСОБА_1 (згідно договору – клієнт) був укладений договір про надання фінансового кредиту № 01763-02/2024 (а.с. 25-28). 
Згідно з умовами договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 8000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.
Пунктом 1.1. даного договору передбачено, що сума кредиту становить 8000 грн.
Відповідно до пункту 1.2. кредит надається на строк 120 днів – до 31 травня 2024 року.
На підставі п.1.4.1. договору процентна ставка становить 2,50% в день в межах строку кредитування.
Згідно графіку повернення кредиту, станом на 31 травня 2024 року відповідач мав сплатити кошти в загальному розмірі 32000 грн. (а.с. 28, зворот).
Вказаний договір сторонами укладено в електронній формі, що прирівнюється до письмової форми правочину.
При цьому ОСОБА_1 підписав договір одноразовим ідентифікатором W1751, що вказано у самому договорі.
Згідно інформації ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» від 30.01.2025 вих.№3466_250130164726 ТОВ «Аванс Кредит» успішно перерахував кошти на платіжну картку клієнта 02.02.2024 на суму 8000 грн. Кошти зараховано на картку, маска картки: НОМЕР_1 (а.с. 32).
В подальшому 24 травня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК«ЄАПБ»було укладено договір факторингу № 24052024, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК«ЄАПБ»перейшло право вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту № 01763-02/2024 від 02 лютого 2024 року (а.с.33-35).
Як передбачено пунктом 1.2. договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.
Акт прийому-передачі реєстру боржників згідно зазначеного договору підписаний сторонами 24 травня 2024 року (а.с. 36).
Як підтверджується витягом з Реєстру боржників до договору факторингу №24052024 від 24 травня 2024 року, предметом договору факторингу крім іншого були права вимоги до ОСОБА_1 згідно договору про надання фінансового кредиту №01763-02/2024 від 02 лютого 2024 року (а.с. 21).
Взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість за договором в розмірі 29600,00 грн, з яких: заборгованість за основною сумою кредиту – 8000 грн, заборгованість за відсотками – 21600 грн.

Відповідно до частин 1, 2 статті207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
З наявних в матеріалах справи договору про надання споживчого кредиту №1363658 від 30 грудня 2023 року та договору про надання фінансового кредиту №01763-02/2024 від 02 лютого 2024 року вбачається, що вони підписані товариствами та ОСОБА_1 електронними підписами одноразовим ідентифікатором В415 та W1751. відповідно, з зазначенням його особистих даних: адреси проживання, серії та номера паспорту, РНОКПП, номеру телефону, електронної адреси. 
Тобто договір про надання споживчого кредиту №1363658 від 30 грудня 2023 року та договір про надання фінансового кредиту №01763-02/2024 від 02 лютого 2024 року відповідають вимогам щодо форми договору та є укладеним.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті1048 ЦК України).
Частиною 2 статті1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини 1 статті1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно частини 6 та 7 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Матеріалами справи підтверджується укладення договору про надання споживчого кредиту №1363658 від 30 грудня 2023 року та договору про надання фінансового кредиту №01763-02/2024 від 02 лютого 2024 року та погодження їх умов. 
При цьому, відповідачем не надано жодних доказів на спростування зазначеного. 
Відповідно до інформації ТОВ «Пейтек Україна» від 04.11.2024 вих.№20241104-2148, ТОВ «Слон Кредит» успішно перерахував кошти на платіжну картку клієнта 30.12.2023 на суму 10000 грн. Кошти зараховано на картку, маска картки: НОМЕР_1 (а.с. 14)
Згідно інформації ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» від 30.01.2025 вих.№3466_250130164726 ТОВ «Аванс Кредит» успішно перерахував кошти на платіжну картку клієнта 02.02.2024 на суму 8000 грн. Кошти зараховано на картку, маска картки: НОМЕР_1 (а.с. 32).
Згідно відповіді АТ КБ «Приват Банк» на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_3 .
З виписки за договором № б/н за період 30.12.2023-02.02.2024 вбачається, що на карту НОМЕР_3 зараховано платежі 30.12.2024 на суму 10000 грн, та 02.02.2024 на суму 8000 грн.
Оцінюючи докази в їх сукупності колегія суддів приходить до висновку про доведеність факту перерахування на рахунок ОСОБА_1 коштів у розмірі 10000 грн та 8000 грн. на виконання умов договору №1363658 від 30 грудня 2023 року та договору №01763-02/2024 від 02 лютого 2024 року.
Відповідачем не надано жодних доказів на спростування зазначеного, а також того, що отримані ним кошти мають інше походження.
Також матеріали справи не містять жодних доказів того, що відповідач на виконання умов договорів здійснював часткове чи повне погашення заборгованості.
Разом з цим, надаючи оцінку розміру заборгованості колегія суддів звертає уваги, що на договори №1363658 від 30 грудня 2023 року та №01763-02/2024 від 02 лютого 2024 року розповсюджуються зміни внесені до Закону України «Про споживче кредитування», які набрали законної сили 24 грудня 2023 року.
Так відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Згідно пункту 17 Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати:
протягом перших 120 днів - 2,5 %;
протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Враховуючи набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» 24.12.2023, перші 120 днів – до 21.04.2024 включно, наступні 120 днів – до 19.08.2024 включно.
Колегія суддів звертає увагу, що право вимоги щодо відповідача до позивача перейшло 24 травня 2024 року та 14 жовтня 2024 року. Відповідно до витягів з реєстрів боржників суми заборгованості складають 29600 грн. та 73000 грн відповідно.
При цьому, відповідно до умов договорів та розрахунків наданих позивачем вбачається, що з 23.04.2024 процентна ставка не змінилася та становила 2,5 %, що суперечить зазначеним вище положенням Закону України «Про споживче кридитування».
Так з 22 квітня 2024 року фінансова установа мала право нараховувати проценти у розмірі, що не перевищує 1,5 % на день, а з 20 серпня 2024 року – 1% на день.
Однак суд першої інстанції при задоволенні позовних вимог на зазначене уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про повне задоволення позовних вимог.
При цьому, при проведенні перерахунку заборгованості відповідно до вимог чинного законодавства, тобто з врахуванням процентної ставки за період з 22.04.2024 по 19.08.2024 - 1,5 % на день та за період з 20.08.2024 по 13.10.2024 – 1% на день, сума заборгованості за договором №01763-02/2024 від 02 лютого 2024 року становить 28080 грн., 00 коп, та складається з заборгованості по тілу кредиту – 8000 грн. 00 коп. та заборгованості за процентами за користування кредитом – 20080 грн. 00 коп.;
за договором №1363658 від 30 грудня 2023 року становить 54500 грн. 00 коп., та складається з заборгованості по тілу кредиту – 10000 грн. 00 коп. та заборгованості за процентами за користування кредитом – 44500 грн. 00 коп.
Надаючи оцінку доводам наведеним в апеляційній скарзі колегія суддів звертає увагу, що позивачем не нараховувалися ні штрафні санкції ні проценти за прострочення сплати заборгованості, тоді як до самого тіла кредиту та процентів за користування кредитом не застосовується пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. У свою чергу пункт 6.1 Прикінцевих та перехідних положень Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», на який посилався відповідач, виключено на підставі Закону № 3498-IX від 22.11.2023. 
Безпідставними є посилання ОСОБА_1 на те, що нараховані проценти й штрафи не можуть перевищувати подвійну суму виданих коштів.
Так, відповідно до пункту 3 статті 21 Закону України «Про споживче кредитування» сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.
Тобто вказане положення стосуються саме платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань, тоді як позовні вимоги у даній справі стосуються стягнення тіла кредиту та процентів за користування кредитом. Крім того, розмір обох кредитів перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати.
Також, необґрунтованими є доводи наведені в апеляційній скарзі стосовно того, що позивач не набув права вимоги, так як договір факторингу, укладений до дати укладення самого кредитного договору, оскільки обидва договори факторингу укладені після укладення кредитних договорів.
Крім того, не підлягає задоволенню вимога наведена в апеляційній скарзі щодо зобов`язання позивача запропонувати відповідачу лояльні умови (кредитні канікули, реструктуризацію, зменшення процентів) виходячи з наступного.
Згідно частини 6 статті 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Тоді як ОСОБА_1 не звертався до суду з зустрічним позовом до ТОВ «ФК «ЄАПБ» про зобов`язання позивача запропонувати відповідачу лояльні умови. При цьому, вимога про зобов`язання кредитора провести реструктуризацію кредитної заборгованості є самостійною вимогою та не може бути розглянута в межах розгляду позову про стягнення заборгованості.
Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи викладене, оцінюючи докази наявні в матеріалах справи в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновкупро наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 серпня 2025 року, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість:
за договором про надання споживчого кредиту № 1363658 від 30 грудня 2023 року з 73000,00 грн. до 54500,00 грн.
за договором про надання фінансового кредиту № 01763-02/2024 від 02 лютого 2024 року з 29600,00 грн. до28080,00 грн., 
судового збору з 3038,00 грн. до 2437,24 грн. 
а всього з 105628,00 грн. до 85017,24 грн.
Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, звільнення відповідача від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги, як особи з інвалідністю ІІ групи, з ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог за подачу апеляційної скарги у розмірі 708,92 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 серпня 2025 року змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість:
за договором про надання споживчого кредиту № 1363658 від 30 грудня 2023 року з 73000,00 грн. до 54500,00 грн.
за договором про надання фінансового кредиту № 01763-02/2024 від 02 лютого 2024 року з 29600,00 грн. до28080,00 грн., 
судового збору з 3038,00 грн. до 2437,24 грн. 
а всього з 105628,00 грн. до 85017,24 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги розмірі 708,92 грн.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 03 лютого 2026 року

Головуючий    О.В. Чумак 

Судді    Г.Л. Карпушин

Л.І. Пилипчук