Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 січня 2026 р. Справа № 520/25524/25
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марини Лук`яненко, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення та податкового повідомлення - рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом, в якому просить суд: 
1. визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 29.04.2025 року № 0/19915/2413 про анулювання реєстрації та виключення з реєстру платників єдиного податку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 );
2. зобов`язати Головне управління ДПС у Харківській області поновити реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) як платника єдиного податку на другій групі з 01.01.2025 року та включити до реєстру платників єдиного податку;
3. визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 29.04.2025 року № 0/19914/2413 про донарахування грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб на загальну суму 52672,50 грн (в т.ч. основний платіж – 47884,09 грн та штрафні санкції – 4788,41 грн).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення Головного управління ДПС України у Харківській області про анулювання реєстрації фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку на другій групі з 01.01.2025 року шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Позивач вважає, що контролюючий орган не мав підстав для анулювання реєстрації та виключення з Реєстру платників єдиного податку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , оскільки позивачем після самостійного виявлення допущеної помилки («описки»), в частині декларування зайвого обсягу доходу за звітний (податковий) період 2024 року, було подано 10.06.2025 року уточнюючу податкову декларацію платника єдиного податку за 2024 рік із задекларованою сумою доходу в розмірі 5625547,14 грн., яка підтверджується документально та даними обліку. Вказане, на думку позивача, призвело також до протиправного донарахування Головним управлінням ДПС України у Харківській області податкового грошового зобов`язання та штрафних санкцій. Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.
Ухвалою судді від 26.09.2025 відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. 
Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, у якому виклав свої заперечення проти позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позову. Відповідач зазначив, що проведеною камеральною перевіркою податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за 2024 рік від 01.03.2025 №9427354189 виявлено методологічну помилку в податковій декларації платника єдиного податку, а саме: ФОП ОСОБА_1 не задекларувала обсяг доходу, оподаткований за ставкою 15 відсотків та не задекларувала податкове зобов`язання по єдиному податку за ставкою 15 відсотків із суми перевищення обсягу доходу визначеного підпунктом 2 пункту 291.4 статті 291 ПК України, яке підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет, чим було порушено підпункт 1 пункту 293.4 підпункт 2 пункту 293.8 статті 293, підпункт 296.5.2 пункту 296.5 статті 296 ПК України. Також ФОП ОСОБА_1 в порушення підпункту 1 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України не здійснено перехід на сплату інших податків і зборів у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої і другої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки – з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, в якому відбулося таке перевищення. А тому, на думку відповідача, ГУ ДПС діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством. Правових підстав вважати прийняте Рішення та ППР неправомірними не має.
У відповіді на відзив позивач підтримала правову позицію, викладену у позовній заяві, та просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зокрема, зазначила, що спірні питання повинні перевірятись виключно документальними перевірками, що передбачені пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України. Оскільки подана позивачем уточнююча декларація впливає на рішення прийняті відповідачем, останній повинен був здійснити позапланову документальну перевірку та встановити і врахувати необхідні обставини, що мали значення у спірній ситуації. Однак, Відповідачем не було це зроблено ні після подання уточнюючої декларації, ні після подання Позивачем скарг на оскаржувані рішення, що було б підставою для перегляду і скасування таких рішень. Також, посилалась на порушення відповідачем правил відправлення та вручення своїх рішень і недоведення факту законного повідомлення позивача про складений акт та винесені рішення.
Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 з 29.11.2021 року зареєстрована як фізична особа – підприємець (далі - ФОП ОСОБА_1 ). З 01.12.2021 року перебувала на спрощеній системі оподаткування та внесена в реєстр платників єдиного податку другої групи. Основним видом діяльності є: 47.91. Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет.
01.03.2025 року ФОП ОСОБА_1 подано до ГУ ДПС у Харківській області податкову декларацію (за №9427354189) платника єдиного податку за 2024 рік із задекларованою сумою доходу в розмірі 6240627,26 грн.
24.03.2025 Головним управлінням ДПС у Харківській області на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 розділу І, пункту 75.1 статті 75 розділу II Податкового кодексу України (далі – ПК України), у порядку визначеному пунктом 76.2 статті 76 розділу II ПК України, проведено камеральну перевірку податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) за 2024 рік від 01.03.2025 № 9427354189.
Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 в порушення підпункту 1 пункту 293.4 підпункту 2 пункту 293.8 статті 293, підпункту 296.5.2 пункту 296.5 статті 296 ПК України не визначено суму доходу за ставкою 15% від суми перевищення доходу в розмірі 319227,26 грн., що призвело до заниження показника «Загальна сума єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду» податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця за 2024 рік, від 03.03.2025 № 9427354189 на 47884,09 грн (319227,26*15%).
Окрім того, перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 в порушення підпункту 1 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України не здійснено перехід на сплату інших податків і зборів у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої і другої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки – з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, в якому відбулося таке перевищення. 
За результатами проведеної камеральної перевірки Головним управлінням ДПС у Харківській області складено акт перевірки від 24.03.2025 № 12391/20-40-24-13-03/ НОМЕР_1 , який надіслано за податковою адресою платника податків у порядку, визначеному ст. 42 ПК України засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення 25.03.2025 (№ відправлення 0601161764187) та повернуто 10.04.2025 з поміткою «за закінченням терміну зберігання».
За результатами вказаної перевірки Головним управлінням ДПС у Харківській області винесено:
- податкове повідомлення - рішення від 29.04.2025 № 19914/2413, яким збільшено суму грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 52672,50 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями – 47884,09 та за штрафом згідно з п. 123.1 ст. 123 ПК України (10%) у сумі 4788,41 грн, яке надіслано за податковою адресою платника податків у порядку, визначеному ст. 42 ПК України засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення 02.05.2025 (№ відправлення 0601141711001) та повернуто 19.05.2025 з поміткою «за закінченням терміну зберігання»;
- рішення про анулювання реєстрації та виключення з Реєстру платників єдиного податку ФОП ОСОБА_1 від 29.04.2025 № /0/19914/2413, яке надіслано за податковою адресою платника податків у порядку, визначеному ст. 42 ПК України засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення 12.05.2025 (№ відправлення 0601144936829) та повернуто 27.05.2025 з поміткою «за закінченням терміну зберігання».
ФОП ОСОБА_1 зверталась із скаргою на рішення про анулювання реєстрації та виключення з Реєстру платників єдиного податку від 29.04.2025 № 9915/2413 до ГУ ДПС у Харківській області та ДПС України. В задоволенні скарги відмовлено.
Не погодившись із винесеними рішенням про анулювання реєстрації платника єдиного податку та податковим-повідомленням рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податкового кодексу України (далі - ПК України).
Відповідно до п. 291.2 ст. 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Відповідно до підпункту 2 пункту 291.4 статті 291 ПК України до другої групи платників єдиного податку можуть належати фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Як встановлено судом, ФОП ОСОБА_1 (податковий номер 3358804203) відповідно до реєстру платників єдиного податку з 01.12.2021 перебуває на спрощеній системі оподаткування обравши 2 групу платників єдиного податку за ставкою 20%.
Граничний обсяг доходу для фізичних осіб - підприємців платників єдиного податку 2 групи за 2024 рік складає 5921400,00 грн (834*7100,00).
Відповідно до підпункту 1 пункту 293.4 статті 293 ПК України ставка єдиного податку встановлюється для платників єдиного податку першої - третьої групи (фізичні особи - підприємці) у розмірі 15 відсотків до суми перевищення обсягу доходу, визначеного у підпунктах 1, 2 і 3 пункту 291.4 статті 291 ПК України.
Згідно з підпунктом 2 пункту 293.8 статті 293 ПК України платники єдиного податку другої групи, які перевищили у податковому (звітному) періоді обсяг доходу, визначений для таких платників у пункті 291.4 статті 291 ПКУ, в наступному податковому (звітному) кварталі за заявою переходять на застосування ставки єдиного податку, визначеної для платників єдиного податку третьої групи, або відмовляються від застосування спрощеної системи оподаткування.
Такі платники до суми перевищення зобов`язані застосувати ставку єдиного податку у розмірі 15 відсотків.
Заява подається не пізніше 20 числа місяця, наступного за календарним кварталом, у якому допущено перевищення обсягу доходу.
Згідно з підпунктом 296.5.2 пункту 296.5 статті 296 ПК України платники єдиного податку другої групи у податковій декларації окремо відображають:
1) щомісячні авансові внески, визначені пунктом 295.1 статті 295 цього Кодексу;
2) обсяг доходу, оподаткований за кожною з обраних ними ставок єдиного податку;
3) обсяг доходу, оподаткований за ставкою 15 відсотків (у разі перевищення обсягу доходу).
Положеннями п. 299.10 та абз. 2 п. 299.11 ст. 299 Податкового кодексу України визначено, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі: 1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву; 2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення; 3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу; 4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.
Отже, реєстрація платником єдиного податку може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу, зокрема, у разі у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.
Зазначеним положенням встановлено перелік випадків, у разі яких платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених ПК України:
1) у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої і другої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;
2) у разі перевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, платниками єдиного податку першої і другої груп, які використали право на застосування інших ставок, встановлених для третьої групи, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;
3) у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку третьої групи (крім платників єдиного податку третьої групи - електронних резидентів (е-резидентів), - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;
4) у разі застосування платником єдиного податку іншого способу розрахунків, ніж зазначені у пункті 291.6 статті 291 цього Кодексу (крім платників єдиного податку третьої групи - електронних резидентів (е-резидентів), - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено такий спосіб розрахунків;
5) у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми;
6) у разі перевищення чисельності фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах з платником єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено таке перевищення;
7) у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку (крім платників єдиного податку третьої групи - електронних резидентів (е-резидентів) - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності;
8) у разі наявності податкового боргу у розмірі, що перевищує суму, визначену абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу, на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів;
8-1) у разі наявності податкового боргу з єдиного податку у платника єдиного податку, який самостійно визначив позитивне значення різниці між сумою загального мінімального податкового зобов`язання та загальною сумою сплачених податків, зборів, платежів та витрат на оренду земельних ділянок за останній податковий (звітний) рік, на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів;
9) у разі здійснення платниками першої або другої групи діяльності, яка не передбачена у підпунктах 1 або 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу відповідно, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому здійснювалася така діяльність;
10) у разі набуття платником податку статусу резидента Дія Сіті - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому платник податку набув статус резидента Дія Сіті.
Згідно з п. 299.11 ст. 299 ПК України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.
Таким чином, реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у встановлених законом випадках.
При цьому, прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 805/1396/17-а, від 05.02.2019 у справі № 805/206/17-а, від 24.01.2019 у справі № 813/1346/18, від 05.06.2018 у справі № 813/4266/17, від 06.05.2020 у справі 812/1137/16, від 10.11.2021 у справі № 340/3300/19.
У спірних правовідносинах, в якості документів, що стали підставою для виключення позивача з Реєстру платників єдиного податку, в оскаржуваному рішенні зазначено акт камеральної перевірки від 24.03.2025 № 12391/20-40-24-13-03/3358804203 та дані інформаційного ресурсу ДПС України "Податковий блок" інтегрованої картки платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця. 
Суд зазначає, що способом реалізації владних управлінських функцій у разі встановлення обставин під час проведення перевірки, за яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), є прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників цього податку. При цьому, прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку четвертої групи). Прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої груп шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної перевірки відповідного платника податку та встановлених у ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку першо-третьої груп).
Такий висновок суду відповідає висновкам щодо застосування норм права, викладеним у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі №805/1307/17-а, від 03 грудня 2020 року у справі №200/9334/19-а, від 14 липня 2021 року у справі №808/224/18.
Пунктом 61.1 ст. 61 Податкового кодексу України визначено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Підпунктом 62.1.3 пунктом 62.1 ст. 62 Податкового кодексу України визначено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно з підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО, даних Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального та Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах.
Статтею 76 ПК України визначено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.
Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.
Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.
Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється, відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.
Так, за положеннями Податкового кодексу України питання, що можуть бути предметом камеральної перевірки, встановлені підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України, предметом камеральної перевірки не може бути дотримання умов перебування на спрощеній системі оподаткування або наявність підстав для анулювання реєстрації платника єдиного податку.
Водночас, згідно з положеннями підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Отже, контролюючі органи крім камеральних перевірок, мають право проводити й інші види перевірок, зокрема, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні).
Таким чином, прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході такої перевірки порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.05.2023 у справі № 320/1040/19 та від 11.01.2024 у справі № 810/3210/17, які в силу частини 5 статті 242 КАС України є обов`язковою для врахування.
Як слідує з матеріалів справи, контролюючим органом в даному випадку не призначалася та не проводилася документальна перевірка позивача та за її результатами не складався акт документальної перевірки, в якому було б зафіксовано порушення платником податку вимог чинного законодавства. 
Тобто, оскаржуване рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку не прийнято на підставі акту документальної перевірки, як того вимагає норма пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України.
Отже, суд доходить висновку, що рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 29.04.2025 року № 0/19915/2413 про анулювання реєстрації шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.
При цьому, належним способом захисту прав позивача у цьому випадку є саме зобов`язання Головного управління ДПС у Харківській області поновити реєстрацію фізичної особи - підприємця платником єдиного податку з 01.01.2025 року шляхом включення до Реєстру платників єдиного податку, з метою недопущення порушення права позивача та повернення його у становище, яке існувало до винесення протиправного рішення.
Стосовно прийнятого на підставі висновків акту камеральної перевірки податкового повідомлення-рішення від 29.04.2025 року № 0/19914/2413 про донарахування грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб на загальну суму 52672,50 грн (в т.ч. основний платіж – 47884,09 грн та штрафні санкції – 4788,41 грн), суд зазначає наступне.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18 сформував правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
У постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, окрім наведених вище висновків, погодився із висновками судів попередніх інстанцій про те, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує жодних правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками такої перевірки та на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення.
У постанові від 1 серпня 2023 року у справі № 813/4414/16 Верховний Суд погодився з позицією судів передніх інстанцій про те, що юридичним наслідком скасування судом рішення контролюючого органу про призначення та проведення невиїзної документальної перевірки є визнання відсутнім податкової перевірки як юридичного факту, наслідком чого є визнання протиправними податкових повідомлень-рішень, прийнятих за результати такої перевірки. У випадку визнання документальної позапланової невиїзної перевірки протиправною її висновки не повинні оцінюватись по суті, оскільки протиправне призначення та/або проведення контролюючим органом такої перевірки є достатньою та безумовною підставою скасування прийнятих за її результатами податкових повідомлень-рішень.
Отже, зміст висновків наведених постанов Верховного Суду свідчить про те, що установивши порушення процедури проведення перевірки, її підстав, наслідком чого є визнання протиправними її результатів, протиправність прийнятих за наслідками її проведення індивідуальних актів, у зв`язку з чим до аналізу інших обставин, що слугували підставою ухвалення суб`єктом владних повноважень індивідуальних актів, суд може не переходити з огляду на викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду, відступу від якої у встановленому законом порядку не здійснювалося.
Судовим розглядом встановлено, що матеріали справи не містять доказів проведення документальної перевірки позивача.
Відповідно до акту перевірки контролюючим органом під час проведення камеральної перевірки позивача надано оцінку питанню правомірності перебування платника єдиного податку першої-третьої груп на спрощеній системі.
Разом з тим, суд повторно зазначає, що єдиним законним способом реалізації владних управлінських функцій є проведення податкової перевірки, на підставі якої встановлюється, що платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), як наслідок - прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, шляхом виключення з реєстру платників цього податку.
При цьому, для прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку третьої групи мають бути виконані всі вимоги передбачені Податковим кодексом України.
За таких обставин, контролюючим органом не дотримано процедури анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за наявності законодавчо визначених для цього підстав.
Аналогічні висновки містять постанови Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №816/543/17, від 29.03.2018 у справі № 804/2321/17, від 03 грудня 2020 року справа № 200/9334/19-а, від 10 листопада 2021 року справа №200/697/20-а, від 18 березня 2025 року по справі № 160/21398/24, яка в силу частини 5 статті 242 КАС України є обов`язковою для врахування.
Отже, прийняте податкове повідомлення-рішення від 29.04.2025 року №0/19914/2413 на підставі висновків акту камеральної перевірки від 24.03.2025 №12391/20-40-24-13-03/3358804203 також є протиправним та підлягає скасуванню.
Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу в судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1,2 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до положень статті 139 КАС України.
Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області від 29.04.2025 року № 0/19915/2413 про анулювання реєстрації шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ).
Зобов`язати Головне управління Державної податкової служби України у Харківській області поновити реєстрацію Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) платником єдиного податку з 01.01.2025 року шляхом включення до Реєстру платників єдиного податку.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області від 29.04.2025 року №0/19914/2413 про донарахування грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб на загальну суму 52672,50 грн (в т.ч. основний платіж – 47884,09 грн та штрафні санкції – 4788,41 грн).
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області (код ЄДРПОУ 43983495) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 4239 (чотири тисячі двісті тридцять дев`ять) грн. 20 коп. 
Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).
Повний текст рішення виготовлено та підписано – 23.01.2026, враховуючи час перебування судді у відпустці, а також з урахуванням наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Суддя   Марина Лук`яненко