ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року	Львів	Справа № 607/6218/25 пров. № А/857/50136/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р. В.	
 	Носа С. П.	

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департамент патрульної поліції на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 квітня 2025 року у справі № 607/6218/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департамент патрульної поліції про скасування постанови, 
місце ухвалення судового рішення 	м. Тернопіль	
суддя у І інстанції	О. О. Дуда	
дата складання повного тексту рішення	не зазначена	
ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 квітня 2025 року у справі № 607/6218/25 закрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник адвокат Кметик Віталій Ярославович до Управління патрульної поліції в Тернопільській області департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4295430 від 18.03.2025 року.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Тернопільській області департаменту патрульної поліції (46003, вул. Котляревського, 24 м. Тернопіль код ЄДРПОУ 44538430) на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати щодо витрат на правову (правничу) допомогу в розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень.
Не погоджуючись з обумовленою ухвалою суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині присуджених судових витрат та ухвалити постанову, якою відмовити позивачу у стягненні витрат на професійну правничу допомогу через їх не співмірність обсягу фактично наданих послуг та складності справи.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
Про розгляд апеляційної скарги відповідач та позивач в особі його представника повідомлені через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду. 
У разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів (п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України). 

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що доводи представника відповідача про неспівмірність витрат на правову допомогу оцінюються критично, позаяк відповідачем було скасовано оскаржуване рішення самостійно лише після звернення позивача за правовою допомогою та лише після початку розгляду справи за його позовом про скасування рішення відповідача у суді.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача Управління патрульної поліції в Тернопільській області департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4295430 від 18.03.2025 року, згідно якої його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Також просив стягнути на користь позивача понесені судові витрати на правничу допомогу у розмір 7000 грн.
Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 березня 2025 року відкрито провадження у адміністративній справі № 607/6218/25. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням начальника УПП в Тернопільській області ДПП Шевчука Б.Б. від 09 квітня 2025 року постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4295430 від 18.03.2025, винесену інспектором взводу №1 роти №1 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП Чайківським Н.І. стосовно позивача за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн, відповідно до п. 3 ч. 1 ст.293КУпАП - скасовано, а справу про адміністративне правопорушення закрито.
11 квітня 2025року представником відповідача Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції Джирва С. І. подано до суду заяву про закриття провадження по справі, оскільки рішенням начальника Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції Шевчука Б.Б. від 09 квітня 2025 року оскаржувана постанова серії ЕНА №4295430від 18березня 2025року відносно позивача за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, скасована, а справа про адміністративне правопорушення за ч. 2ст.122КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень, відповідно до п.3 ч.1 ст. 293 КУпАП скасовано, а справу про адміністративне правопорушення закрито. У зв`язку з цим просив відмовити у задоволенні заяви представника позивача про стягнення судових витрат. Справа №607/6218/25, виходячи з ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 березня 2025 року про відкриття провадження у справі, була призначена до слухання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Заявлені представником позивача витрати на правничу допомогу у сумі 7000 грн (сім тисяч гривень) вважає неспівмірними відносно даної категорії справ та просить їх зменшити.
Представник позивача адвокат Кметик В.Я. в судовому засіданні не заперечив щодо закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що відповідач самостійно визнав протиправною та скасував постанову, що є предметом спору у даній справі, однак просив суд вирішити питання про розподіл судових витрат, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
На стадії апеляційного перегляду спірним питанням є стягнення витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатом в суді першої інстанцій.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до частин першої, другої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, установлених законом.
Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правничої допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Види адвокатської діяльності перелічені у статті 19 Закону № 5076-VI.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина третя статті 139 КАС України).
За змістом статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, в свою чергу, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно зі статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 постанови).
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
За приписами частини третьої статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У цьому випадку суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу (частина п`ята статті 143 КАС України).
З аналізу наведених норм процесуального закону вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, що, однак, не зумовлює висновку про їх обов`язкову наявність у кожній справі.
Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).
Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №340/2823/21 зауважила, що вказівка у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.
Проте, підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті.
Таким чином, відповідно до позиції об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 340/2823/21, саме своєчасне звернення сторони із заявою про стягнення судових витрат є передумовою розгляду судом цього питання.
Крім того, судом ураховано, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до КАС України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.
Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.
Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат, керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України».
Аналогічні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 05.08.2020 у справі № 640/15803/19, від 28.10.2021 у справі № 160/15983/20.
Крім того, така ж правова позиція була викладена і в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі № 902/347/18, від 22.11.2019 у справі № 910/906/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, де зазначено, що оскільки зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, відповідно до норм процесуального кодексу можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони з підстав недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
З матеріалів справи убачається, що звертаючись до суду з позовом, позивач заявив клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн, в підтвердження чого надав суду договір про надання правничої допомоги від ід 18 березня 2025 року, вартість яких в загальній сумі становить 7000 грн., рахунок №03/18-03/25 на оплату послуг, квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки №0190610243 від 18.03.2025 року.
11.04.2025 року відповідач звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про закриття провадження та зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката у цій справі.
Надавши оцінку доводам апеляційної скарги, наявним в матеріалах справи доказам щодо складу та розміру витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним ст.ст.19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи предмет спору, ціну позову, його значення справи для сторін та конкретні обставини справи яка не є складною, а також урахувавши обсяг послуг, який зводиться до лише до підготовки позовної заяви та участі адвоката в одному судовому засіданні не тривалому по часу, а також урахувавши наявність численної судової практики з вказаної категорії спорів, колегія суддів вважає, що присуджений судом розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката на користь позивача за рахунок фінансування відповідача в обсязі 7000 грн майже в 14 раз перевищує розмір адміністративного штрафу за оскаржуваною постановою та не відповідає фактичній вартості послуг з професійної правничої допомоги у даній справі в порівнянні з аналогічними справами та є явно завищеним, як наслідок вказана сума є не співмірною складності справи, обсягу наданих послуг та є не пропорційною до суми сплаченого судового збору, який мав би бути сплачений за розгляд такої справи судом.
З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги відповідача та зменшення присудженої на користь позивача суми витрат на професійну правничу допомогу адвоката з 7000 грн до 1500 грн.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а висновки суду першої інстанції є такими, що зроблені за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департамент патрульної поліції задовольнити частково.
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 квітня 2025 року у справі № 607/6218/25 зміни в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Тернопільській області департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 понесених судових витрат на правову (правничу) допомогу з розміру « 7 000 (сім тисяч) гривень» на розмір: « 1500 грн (одна тисяча п`ятсот гривень 00 коп)».
У решті ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 квітня 2025 року у справі № 607/6218/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення. Порядок, строки та підстави подання касаційної скарги на рішення суду апеляційної інстанції визначено ст.ст. 328-331 КАС України. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос