Справа № 686/517/26 
Провадження № 3/686/618/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
15.01.26  

15 січня 2026 року м. Хмельницький
Суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Бурка С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Сковородки Старокостянтинівського району Хмельницької області, жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, одруженої, не працюючої, 
за ч.1 ст.164 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
встановив:
Головним державним інспектором відділу позапланових перевірок оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Хмельницькій області Штогриним А.Я. та головним державним інспектором відділу планових перевірок оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Хмельницькій області Задворною Л.В. було складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення №4813/10/22-01-24-07 від 05.12.2025 р.
За цим протоколом ОСОБА_1 ставиться у вину те, що вона «провадила підприємницьку діяльність, а саме: о 09 год. 45 хв. 05 грудня 2025 року здійснювала торгівлю на ринку «Кеш», без державної реєстрації як приватний підприємець, чим порушила п.2 ст.50 Цивільного кодексу України».
Дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, було кваліфіковано за ч.1 ст.164 КУпАП.
У судовому засіданні ОСОБА_1 заперечила свою винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, просила закрити провадження в справі та пояснила, що у зазначені у протоколі час та місці вона не здійснювала провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання. Зокрема, повідомила ОСОБА_1 суду про те, що вона дійсно не зареєстрована як суб`єкт господарювання, оскільки раніше, взявши в оренду торговий контейнер на ринку «Кеш», що по шосе Львівському, 25/1, у м.Хмельницькому, через сімейні обставини та хворобу рідних, вона торгівлею не займалась, а 05.12.2025 р., з метою з`ясування для себе чи є доцільність у подальшій оренді вказаного контейнеру та її реєстрації як приватного підприємця, вона вирішила спробувати продати невелику кількість, взятого у подруг, товару (декілька кофт та пар штанів) та вперше вийшла на ринок, однак продати нічого не встигла, оскільки до її контейнеру прийшли працівники податкової інспекції, які, встановивши факт відсутності у ОСОБА_1 державної реєстрації, як приватного підприємця, відібрали у неї письмові пояснення та склали протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КУпАП, якого ОСОБА_1 фактично не вчиняла. 
Заслухавши учасника процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що провадження в справі підлягає закриттю, за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно зі ст.9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
На підставі ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно зі ст.9 цього Кодексу адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1), а завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).
Згідно зі ст.129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.
У ст.280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, з-поміж іншого, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з положеннями ст.ст.252, 254, 255, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення – це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, є найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення.
Вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення визначені ст.256 КУпАП, серед яких у протоколі обов`язково зазначаються відомості про місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків, якщо вони є, інші відомості, необхідні для вирішення справи. В межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення, і повинен проводитися їх, у тому числі, і судовий розгляд. З цього слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.
З урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява № 926/08), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції. 
Якщо уповноваженим органом не доведено підставність притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшукування доказів винуватості особи.
Так, відповідальність за ч.1 ст.164 КУпАП настає у разі провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).
Вказана норма КУпАП є бланкетною та лише описує безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів.
Для вирішення питання правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності, відповідно до ч.1 ст.164 КУпАП, встановленню підлягають наступні обставини: чи вчинені особою відповідні дії, що становлять об`єктивну сторону вказаного правопорушення та стали підставою для прийняття рішення про притягнення до адміністративної відповідальності, та чи є особа, виходячи із норми зазначеної статті, суб`єктом даного правопорушення.
Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами. Обов`язковими ознаками складу адміністративного правопорушення є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона, а відсутність хоча б однієї з цих ознак свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення.
Об`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності.
Під господарською діяльністю розуміється діяльність у сфері суспільного виробництва, спрямована на виробництво та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. При цьому господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а громадяни України, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці, з-поміж інших осіб, є суб`єктами господарювання (ч.ч.1, 3 ст.2 ЗУ «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб»). 
Окрім того, під господарською діяльністю в Господарському процесуальному кодексі України розуміється діяльність юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Комерційною господарською діяльністю (підприємництвом) є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється юридичними особами та фізичними особами - підприємцями з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ч.1 ст.20 ГПК України).
Верховний Суд України у постанові Пленуму «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» № 3 від 25 квітня 2003 року, вказав, що під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.
Отже, важливою ознакою господарської діяльності, що здійснюється з метою одержання прибутку, є її систематичність, тобто вчинення три і більш разів, а разове вчинення дії (торгівля одягом), про яку йдеться у протоколі про адміністративне правопорушення, не утворює складу того адміністративного правопорушення, що було інкриміноване ОСОБА_1 у цьому протоколі.
Зокрема, у вказаному, складеному відносно ОСОБА_1 , протоколі про адміністративне правопорушення взагалі не згадується про факти систематичного здійснення ОСОБА_1 торгівлі на ринку, а також про факти отримання нею прибутку від продажу товарів. Не містять матеріали справи й доказів того, що ОСОБА_1 , з метою отримання прибутку та без державної реєстрації, систематично здійснювала торгівлю товарами на ринку та тим самим провадила підприємницьку діяльність. 
Так, на обґрунтування вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, посадовою особою ДПС надано: протокол про адміністративне правопорушення серії №4813/10/22-01-24-07 від 05.12.2025 р., про який зазначено вище; акт фактичної перевірки з питань здійснення фізичною особою ОСОБА_1 підприємницької діяльності без державної реєстрації №24232/22-01-24-07/2381503640 від 10.12.2025 р., в якому йдеться про допущенні ОСОБА_1 порушення п.2 ст.50 ЦК України та з яким останню взагалі не ознайомили, про що свідчить відсутність її підпису в зазначеному акті, що також викликає ґрунтовні сумніви у достовірності зазначених у акті відомостей); письмові пояснення ОСОБА_1 , в яких остання вказала про те, що підприємницькою діяльністю вона не займається, у зазначений в протоколі день вона вийшла на ринок, щоб подивитись чи буде торгівля, для якої мала бажання в подальшому орендувати торгове місце.
При цьому, будь-які належні та достовірні докази, які б спростовували вищеописані, надані ОСОБА_1 у суді, пояснення, та, відповідно, які б підтверджували викладені у вказаному протоколі обставини та факт вчинення ОСОБА_1 , в означений вище час, у незазначеному у цьому протоколі місці, адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, у матеріалах справі відсутні.
Показання ОСОБА_1 цілком узгоджуються з дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи, зокрема й із наданими працівникам ДПС письмовими поясненнями ОСОБА_1 .
З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, після дослідження матеріалів справи та наданих ОСОБА_1 показань в судовому засіданні, суд тлумачить усі сумніви на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та визнає недостовірним доказом наявний у матеріалах справи вищеозначений акт фактичної перевірки, оскільки зафіксовані у цьому акті, нічим не підтверджені, відомості (щодо здійснення господарської діяльності ОСОБА_1 ) не відповідають дійсності, спростовуються послідовними поясненнями останньої, про які зазначено вище, та суперечать тим обставинам, що були встановлені судом.
Будь-яких належних, достовірних та допустимих доказів, які б спростовували встановленні у судовому засіданні обставини та які б об`єктивно доводили факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації як приватного підприємця та систематичної, з метою отримання прибутку, торгівлі на ринку, що було б зафіксовано у спосіб, передбачений чинним законодавством, не було долучено до складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи, в якому фактично формулюється обвинувачення особи у вчиненні певного правопорушення.
З урахуванням наведеного, оскільки в ході судового розгляду не встановлено жодних належних та достовірних доказів порушення ОСОБА_1 порядку провадження господарської діяльності та взагалі факту провадження нею будь-якої господарської діяльності, у тому числі й комерційної (підприємницької діяльності), що фактично їй ставиться у вину, а тому відомості, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, про здійснення такої діяльності ОСОБА_1 та вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, є недостовірними.
Відповідно до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
З огляду на положення ст.62 Конституції України, ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 р. заява №926/08), суд приходить до висновку, що направлені до суду матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.164 КУпАП, не узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів.
Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у тому разі якщо, відсутня подія або склад адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене, після аналізу всіх доказів по справі, суд тлумачить усі сумніви на користь особи, яка притягається до відповідальності, та приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, оскільки прямих, безспірних і безсумнівних доказів її вини не здобуто та суду не надано, а тому, у відповідності до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.ст. 247, 283, 284, 294 КУпАП, суд - 
постановив:
Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.164 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити за відсутністю в її діях складу цього адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області. 
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя