ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року	Львів	Справа № 380/26122/24 пров. № А/857/20289/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Носа С.П., 
суддів Гуляка В.В., Ільчишин Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року у справі №380/26122/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про зобов`язання вчинити певні дії,-
суддя у І інстанції Грень Н.М.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Львів,
дата складення повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася у Львівський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі – ГУ ПФУ в Рівненській області), в якому просила:
- визнати протиправним рішення ГУ ПФУ в Рівненській області від 30.08.2024 №13460033113 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування”;
- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.08.2024 про призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування”, із зарахуванням до пільгового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 06.09.1988 по 11.05.1989 на посаді кочегара Нестеровського райвиконкому; з 01.12.1998 по 31.12.2000 періоду зайняття підприємницькою діяльністю та сплати фіксованого податку; з 01.01.2001 по 31.12.2003 періоду зайняття підприємницькою діяльністю та сплати єдиного внеску.
В обґрунтування позову зазначила, що рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області у призначенні пенсії їй було відмовлено, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Позивачка не погоджується із таким рішенням відповідача, вважає його протиправним, а тому звернулась за захистом своїх прав до суду.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року адміністративний позов було задоволено повністю.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ПФУ в Рівненській області, яке у своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 06.09.1988 по 11.05.1989, згідно записів №№ 9-10 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 26.11.1982, оскільки у графі 4 трудової книжки у підставі внесення запису про звільнення з роботи дата документа містить виправлення, не засвідчене належно, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162, чинної впродовж періоду роботи особи.
Окрім того, відсутні підстави для зарахування періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1998 по 31.12.2000, з 01.01.2001 по 31.12.2003 згідно відомостей довідки №4340/АП/13-01-57-59 від 21.05.2021, виданої Головним управлінням ДПС у Львівській області, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків за зазначені періоди. До страхового стажу позивачу не зараховано період здійснення підприємницької діяльності у 1998-2000 згідно відомостей довідки № 7486/АП/13-01-57-10 від 16.08.2024, виданої Головним управлінням ДПС у Львівській області, оскільки відсутня інформація про період, за який сплачено фіксований податок. 
На думку скаржника, суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи та дав їм неналежну оцінку, у результаті чого прийняв незаконне та необґрунтоване рішення.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою від 22.08.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон № 1058-IV).
30.08.2024 року ГУ ПФУ в Рівненській області прийнято рішення № 134650033113 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Згідно із цим рішенням вік заявниці становить 60 років 3 місяці та 8 днів. Страховий стаж особи становить 21 рік 10 місяців та 24 дні. Страховий стаж особи для визначення права з урахуванням п. 3-1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” становить 26 років 9 місяців та 22 дні. Відмовлено у призначені пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” через відсутність необхідного страхового стажу 31 рік. 
Вважаючи рішення про відмову у призначенні їй пенсії протиправним, ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до адміністративного суду.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09.07.2023 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV).
Згідно із частиною першою статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. 
Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2024 по 31.12.2024 - не менше 31 року.
Частиною третьою статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 01 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року.
Як визначено частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до абзацу першого частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі – Порядок № 637), трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Як видно з трудової книжки позивачки: запис №9 від 06.09.1988 про те, що позивачку зараховано на посаду кочегара; запис №10 від 11.05.1989 про те, що позивачку звільнено з посади кочегара у зв`язку із закінчення опалювального сезону; запис №11 від 27.12.1999 про те, що позивачку зараховано на посаду кресляра відповідно до наказу №37 від 27.12.1999.
Судом встановлено, що пенсійним органом не враховано до страхового стажу період роботи позивача з 06.09.1988 по 11.05.1989, оскільки у графі 4 трудової книжки у підставі внесення запису про звільнення з роботи дата документа містить виправлення, не засвідчене належно, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.0.61974 №162.
Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що певні недоліки трудової книжки не можуть бути підставою для виключення певного періоду роботи з трудового стажу позивача.
Також суд апеляційної інстанції наголошує, що позивач не може нести відповідальність за правильність та належний порядок ведення та заповнення трудової документації, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист та вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.
Таким чином апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій пенсійного органу щодо незарахування до страхового стажу спірного періоду роботи позивача з підстав недоліків трудової книжки.
Щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи з 01.12.1998 по 31.12.2000 та з 01.01.2001 по 31.12.2003, апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно з пунктом 3-1 розділу XV Закону №1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
За змістом підпункту 2 пункту 2.1 Порядку №22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 637 (у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії) періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).
Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію суб?єкта підприємницької діяльності від 27.11.1998 та свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 27.11.1998, номер запису 2 398 017 000 001712 - Фізична особа ОСОБА_1 з 27.11.1998 року вела підприємницьку діяльність.
Відповідно до довідки Головного управління ДПС у Львівській області, Державної податкової служби від 16.08.2024 № 7486/АП/13-01-57-10 Жовківська ДПІ ДПС у Львівській області: згідно бази даних системи “Податковий блок” ОСОБА_1 податкова адреса, АДРЕСА_1 була зареєстрована, як суб?єкт підприємницької діяльності згідно розпорядження від 27.11.1998 року за номером 2 398 017 0000 001712.
За період з 27.11.1998 по 31.12.2000 відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року “Про прибутковий податок з громадян” проводила оплату за патент на право проведення підприємницької діяльності. За даний період сплачено за патент (код платежу 1 1010400): 1998 року – 20,00 грн., 1999 року – 140,00 грн., 2000 рік – 40,00 грн.
Жовківська ДПІ ГУ ДПС у Львівській області повідомляє, що згідно бази даних системи “Податковий блок” ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , була зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності згідно із розпорядження №1937 від 27.11.1998. Дата зняття з обліку платників податків 11.01.2017 згідно рішення про припинення підприємницької діяльності № 23980060004001712.
Інформація, щодо сплачених податків за період з 01.01.1998 по 31.12.2000 в інформаційних системах органів ДПС відсутня. За період з 01.01.2001 по 31.12.2009 сплачено податків: (Єдиний податок код платежу 16050200): 2001 рік – 180,00 грн, 2002 рік- 720,00 грн, 2003 рік – 720,00 грн, 2004 рік – 720,00 грн, 2005 рік - 610,00 грн, 2006 рік- 601,00 грн, 2007 рік – 819,00 грн, 2008 рік – 1087,00 грн, 2009 рік – 1246,00 грн.
Виходячи з викладеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зарахування до страхового стажу позивачки періодів здійснення підприємницької діяльності з 01.12.1998 по 31.12.2000 та з 01.01.2001 по 31.12.2003.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, відтак рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року у справі №380/26122/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин