Номер провадження: 22-ц/813/4156/25 
Справа № 521/8306/22
Головуючий у першій інстанції Роїк Д.Я.
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2025 року                                                                  м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ст. 369 ЦПК України) цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 04 грудня 2024 року
у цивільній справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зелений квартал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати обов`язкових внесків з управління та утримання багатоквартирного житлового будинку з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2022 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зелений квартал» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати обов`язкових внесків з управління та утримання багатоквартирного житлового будинку з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних.
Позов обґрунтовано тим, що позивач є юридичною особою, яка здійснює управління та утримання житлових будинків за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . На підставі відповідних договорів із постачальниками комунальних та інших послуг позивач забезпечує обслуговування, експлуатацію та поточний ремонт будівель, здійснює розрахунки коштів, необхідних для їх своєчасного проведення, нараховує та збирає платежі із співвласників для забезпечення утримання та експлуатацію багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку та прибудинкової території, забезпечує водопостачання та водовідведення, газо- та електропостачання до квартир та нежитлових приміщень будинку, забезпечує опалення від власної газової котельні у кожному будинку, організовує вивезення побутових відходів, тощо.
Відповідач ОСОБА_1 , який є власником нежитлового приміщення, загальною площею 160,8 кв.м на цокольному поверсі багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 (особовий рахунок НОМЕР_1 ), систематично, впродовж тривалого часу, не виконує своїх зобов`язань щодо сплати внесків з управління та утримання багатоквартирного житлового будинку. Станом на 31.05.2022 року відповідачем утворено борг по сплаті обов`язкових внесків з управління та утримання багатоквартирного житлового будинку в розмірі 16397,46 гривень. Також, позивачем здійснено нарахування індексу інфляції в сумі 2671,83 грн, трьох відсотків річних в сумі 552,40 грн та пені в сумі 673,65 грн. Загальна сума боргу становить 20295,34 гривень.
Позивачем було збільшено розмір позовних вимог до 41 880,17 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 04 грудня 2024 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зелений квартал» заборгованість за сплату обов`язкових внесків в розмірі 41 880 гривень 17 копійок, яка утворилась станом на 30 квітня 2023 року, з урахуванням інфляційних витрат та 3% річних.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зелений квартал» судовий збір в розмірі 2481 грн.

Висновок суду мотивовано тим, що відповідні послуги були в свій час отриманні відповідачем  ОСОБА_1 , тобто спожиті ним, а відтак стягнення плати за їх отримання від ОСББ «Зелений квартал» у вигляді пред`явленої до стягнення заборгованості з урахуванням ч. 2 ст. 625 ЦК України цілком обґрунтовані та підлягають задоволенню. А відповідачем ОСОБА_1 суду не надано доказів того, що за період з 01.01.2015 року по 30.04.2023 року, як власник нежитлового приміщення в багатоквартирному житловому будинку, не отримував послуг з утримання будинку та прибудинкової території, відмовився від цих послуг, або отримував такі послуг від третіх осіб.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції всіх обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та ухвалене з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також просить поновити строк для приєднання письмових доказів та долучити до матеріалів справи Юридичний висновок експерта від 14.11.2024.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі відповідач посилається на такі доводи: позов подано неповноважним директором ОСББ; суд не звернув уваги на те, що послуги постачання гарячої води та опалення ніколи не отримувались відповідачем, а рахунки з обслуговування ліфтів не є дійсними, оскільки нежитлове приміщення, яке належить ОСОБА_1 , знаходиться у підвалі та має окремий вхід з вулиці; суд не звернув уваги на те, що договори на вивезення твердих побутових відходів складаються безпосередньо між суб`єктом підприємницької діяльності та ліцензійним постачальником послуги, вивезення твердих побутових відходів є житлово-комунальною послугою та не входить до складу послуги з управління багатоквартирним будинком; вказує також на те, що нарахування 3% річних здійснено незаконним шляхом; просить застосувати строки позовної давності.

Позиція інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСББ «Зелений квартал» посилається на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Оскільки справа є малозначною, тому розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Зі змісту ст. 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Фактичні обставини справи, встановлені судом, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 28.01.2011 р. є власником нежитлового приміщення загальною площею 160,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 . Підстава реєстрації: свідоцтво про право власності НОМЕР_2 , видане 19.01.2011 р. виконавчим комітетом Одеської міської ради. Вказані обставини підтверджуються копією Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень №300165919 від 17.02.2022.
Відповідно до Статуту ОСББ «Зелений квартал» (нова редакція), ОСББ створено відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .
Пунктом 1 розділу II Статуту передбачено, що метою створення ОСББ є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом.
Згідно із пп.6 п. 3 Розділу III Статуту ОСББ «Зелений квартал» (нова редакція), ствердженого загальними зборами співвласників (Протокол № 20 від 28.09.2017 р.) до компетенції загальних зборів Об`єднання віднесено визначення порядку сплати, переліку внесків і платежів співвласників, визначення тарифу (калькуляційної одиниці) внесків та платежів. Пунктом 2 Розділу V Статуту встановлено, що співвласник ОСББ зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Частка співвласника у загальному обсязі внесків та платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного та капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна, встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають його власності - п.2 Розділу IV Статуту (нова редакція).

Згідно копії виписки з Протоколу загальних зборів ОСББ «Зелений квартал» № 9 від 15.01.2011, для співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , з 01.02.2011 затверджено внесок на опалення – 8,38 грн/кв.м для нежилих приміщень, в т.ч. 1,84 грн/кв.м на утримання котельні.
Згідно копії виписки з Протоколу загальних зборів ОСББ «Зелений квартал» №16-17 від 21.10.2015, з 27.10.2015 для багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено розмір внеску на опалення нежилих приміщень – 23,33 грн/кв.м, в т.ч. 4,19 грн/кв.м на утримання котельні. Правлінню ОСББ «Зелений квартал» надано повноваження коригування тарифів на опалення, пов`язаних зі зміною цін на енергоносії та розміру мінімальної заробітної плати.
Згідно копії виписки з Протоколу засідання правління ОСББ «Зелений квартал» № 57 від 10.10.2016, на підставі повноважень, наданих загальними зборами 21.10.2015, починаючи з 01.11.2016 для нежилих приміщень багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , розмір внеску на опалення скореговано до розміру 22,10 грн/кв.м, в т.ч. 4,30 грн/кв.м на утримання котельні.
Згідно копії виписки з Протоколу загальних зборів ОСББ «Зелений квартал» №20 від 28.09.2017 для власників нежилих приміщень багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , із 01.11.2017 розмір внеску на опалення склав 23,27 грн/кв.м, в т.ч. 5,46 грн/кв.м на утримання котельні.
Згідно копії виписки з Протоколу загальних зборів ОСББ «Зелений квартал» №24 від 04.10.2018 затверджено розмір внеску на опалення багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , починаючи з 01.11.2018, в розмірі 24,28 грн/кв.м, де в т.ч. утримання котельної - 6,08 грн/кв.м.

Приведені платежі обумовлені укладенням ОСББ «Зелений квартал» наступних правочинів: договір 3568-ІГТ-23 від 08.10.2021 про постачання природного газу, договір №726 від 01.06.2019 про надання послуг з поводження з побутовими відходами (відповідно до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №143 від 28.05.2015 для населення встановлено тарифи на послуги з вивезення побутових відходів, які стягується понад розмір плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), договір №1/17-11 від 20.12.2017 про надання охоронних послуг, договір №170101 від 01.01.2017 на виконання робіт з повного технічного обслуговування ліфтів, договір з постачання електричної енергії №022002 від 03.07.2007, заява-приєднання до Договору №008416 від 01.10.2020 про розподіл природного газу.

Договори, про які йдеться, є укладеними позивачем в інтересах співвласників багатоквартирних будинків, на підставі ст.22 Закону України «Про ОСББ», як колективним замовником відповідних послуг.

Разом із тим, за розрахунком позивача, в період з 01.01.2015 по 30.04.2023 за власником нежитлового приміщення будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_1  (особовий рахунок НОМЕР_1 ) утворилась заборгованість зі сплати обов`язкових внесків на управління та утримання багатоквартирного житлового будинку в сумі 27314,69 грн, а також за період з 01.01.2015 по 30.04.2023 здійснено нарахування згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційних втрат в сумі 11211,43 грн та трьох відсотків річних в сумі 3354,05 грн, про що свідчить надана ОСББ «Зелений квартал» довідка-розрахунок суми боргу станом на 30.04.2023. Розрахунок здійсненого ОСББ «Зелений квартал» нарахування згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України на утворену заборгованість підтверджується відповідним розрахунком.
Також, виходячи із Звіту по внескам та платежам по нежитловому приміщенню 771Н03, де власником є ОСОБА_1 , сформованим за період з 01.01.2015 по 30.04.2023, вбачається, що весь період ОСОБА_1 частково сплачував внески, останній внесок у розмірі 782,46 грн здійснено ним 04.07.2022.

Закон України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначає правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку.
Згідно з частинами першою, четвертою статті 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.
Відповідно до абзацу 5 частини дев`ятої статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» до виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься: затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту.
Також згідно з абзацами 1-5 частини двадцятої статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» до компетенції правління відноситься: підготовка кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; здійснення контролю за своєчасною сплатою співвласниками внесків і платежів та вжиття заходів щодо стягнення заборгованості згідно з законодавством; розпорядження коштами об`єднання відповідно до затвердженого загальними зборами об`єднання кошторису; укладення договорів про виконання робіт, надання послуг та здійснення контролю за їх виконанням.
Відповідно до частини тринадцятої статті 13 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» у разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду.
Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаній брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Утримання будинку та прибудинкової території об`єднання співвласників багатоквартирного будинку забезпечується як самим об`єднанням, так і відповідними підприємствами-виконавцями послуг.
Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління.
Згідно з частинами першою, другою статті 7 України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані: 1) забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; 2) забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; 3) використовувати спільне майно багатоквартирного будинку за призначенням; 4) додержуватися вимог правил утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм; 5) виконувати рішення зборів співвласників; 6) забезпечувати додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин; 7) відшкодовувати збитки, завдані майну інших співвласників та спільному майну багатоквартирного будинку; 8) додержуватися чистоти в місцях загального користування і тиші згідно з вимогами законодавства; 9) забезпечувати поточний огляд і періодичне обстеження прийнятого в експлуатацію в установленому законодавством порядку багатоквартирного будинку протягом усього життєвого циклу будинку та нести відповідальність за неналежну експлуатацію згідно із законом; 10) своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.
Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласник зобов`язаний: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; використовувати приміщення за призначенням, дотримуватися правил користування приміщеннями; забезпечувати збереження приміщень, брати участь у проведенні їх реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення; забезпечувати дотримання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин; не допускати порушення законних прав та інтересів інших співвласників; дотримуватися вимог правил утримання житлового будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі; відшкодовувати збитки, заподіяні майну інших співвласників; виконувати передбачені статутними документами обов`язки перед об`єднанням; запобігати псуванню спільного майна, інформувати органи управління об`єднання про пошкодження та вихід з ладу технічного обладнання; дотримуватися чистоти у місцях загального користування та тиші згідно з вимогами, встановленими законодавством.
Отже, згідно із зазначеними нормами чинного законодавства співвласники квартир (нежитлових приміщень), які є фактичними споживачами послуг, що надаються створеним у такому будинку ОСББ зобов`язані оплатити всі необхідні внески та платежі, пов`язані з утриманням будинку та прибудинкової території.

Факт відсутності договору про надання таких послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення співвласника від оплати послуг у повному обсязі.
Схожий по суті правовий висновок сформульований у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Тобто, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є щомісячна сплата позивачу внесків (платежів) на утримання будинку та прибудинкової території.
За змістом положень статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач, як співвласник багатоквартирного будинку та споживач послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надає ОСББ «Зелений квартал», зобов`язаний не тільки брати участь у витратах по утриманню квартири та прибудинкової території, а й своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані послуги.

Матеріали справи свідчать, що позивач ОСББ «Зелений квартал» свої зобов`язання виконує належним чином, здійснює надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території по АДРЕСА_1 , в якому відповідач є співвласником будинку.

Натомість відповідач, отримуючи і користуючись цими послугами, вчасно їх не сплачував, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 25 464,79 грн.
Крім того, встановлено, що відповідач не звертався до позивача із заявами про неякісне і неналежне надання послуг з утримання будинку і прибудинкової території, та не відмовлявся від їх отримання.

Враховуючи відсутність даних про своєчасну сплату відповідачем вказаних послуг, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на пропуск позивачем строку позовної давності.
Оскільки з матеріалів справи встановлено, що відповідач є власником квартири у будинку, який обслуговує позивач та яким відповідачу були надані житлово-комунальні послуги, які він в свою чергу своєчасно та у повному обсязі не сплачував, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2015 по 30.04.2023.
Разом з цим, як видно із наданого позивачем розрахунку заборгованості, до загального розміру боргу включено 1870,98 грн з приміткою «заборгованість за житлово-комунальні послуги станом на 01.01.2015 року». Розрахунок не містить жодного обґрунтування щодо нарахування вказаної суми та вказівки на період часу, протягом якого утворилась зазначена заборгованість. Втім, з матеріалів справи вбачається, що вказану заборгованість погашено у лютому 2015 року, а також те, що 1870,98 грн позивачем не включалося до загального обсягу заборгованості, та не нараховувалось компенсаційних санкцій на цю суму боргу.
При цьому, відповідач не спростував наявність у нього заборгованості за період з 01.01.2015 по 30.04.2023, яка, відповідно до наданого позивачем розрахунку, становить 27 314,69 грн, і ця заборгованість підлягає стягненню з відповідача.
Водночас, з матеріалів справи убачається, що відповідач просив застосувати строки позовної давності, керуючись ст. 257 ЦК України, на що колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.
До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належить, зокрема, часткова сплата боржником, або з його згоди іншою особою, основного боргу та/або сум санкцій.
Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2018 року у справі № 663/2070/15-ц, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня, після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.
Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову.
Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).
02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року. Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021 року. З урахуванням епідемічної ситуації в регіоні з 19 грудня 2020 р. до 31 серпня 2021 р. на території України установлено карантин згідно з Постановами КМ України № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1100 від 11.11.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності був продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), тому пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року.
З матеріалів справи убачається, що позивач здійснює нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги з 01.01.2015 по 30.04.2023.
Оскільки, з 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, слід визнати таким, що не пропущений позивачем трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за період з січня 2015 року до березня 2017 року з причин вказаних раніше.
Отже, щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за період з квітня 2017 року по квітень 2023 року трирічний строк позовної давності пропущений не був, оскільки на час подання заяви про збільшення позовних вимог в травні 2023 року такий строк був продовжений Законом.

Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем з 01.01.2015 року по 30.04.2023 убачається, що ОСОБА_1 не сплачував плату за житлово-комунальні послуги в повному обсязі. Також згідно даного розрахунку убачається та не заперечується відповідачем, що відбувалися часткові погашення заборгованості відповідачем у 2015, 2017, 2019, 2020, 2021, 2022 роках. Тобто перебіг позовної давності переривався неодноразово. Також, про це свідчить заява відповідача від 21.09.2021, адресована голові правління ОСББ «Зелений квартал» Фартушняк О.К., якою він визнає існування боргу перед Об`єднанням, а також його часткове погашення впродовж вересня 2021 – травня 2022, такі дії свідчать про визнання відповідачем, як стороною у справі, боргу за період січень 2015 - квітень 2023, що виключає застосування до розглядуваних правовідносин загального строку позовної давності.
З огляду на викладені обставини, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо переривання строку позовної давності.

Скаржник категорично заперечує правомірність нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, які передбачені ст. 625 ЦК України. Колегія суддів відхиляє такі доводи з огляду на таке.
Відповідно до п. 15 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення
На території України з 12 березня 2020 року запроваджено карантин, на період дії якого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.
При цьому, відповідно до приписів п. п. 4 п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», вони стосуються заборони нарахування саме неустойки (штрафу та пені), як одного із способів забезпечення виконання грошового зобов`язання (ст. 549-552 ЦК України).
Така заборона не стосується 3 % річних та інфляційних втрат, які передбачені ст. 625 ЦК України, так як такі не є неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яка має компенсаційний характер.
Означена позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року № 912/1120/16, від 19 червня 2019 року № 703/2718/16-ц, від 8 листопада 2019 року № 127/15672/16-ц, від 18 березня 2020 року № 902/417/18.
Таким чином, нараховані позивачем 3 % річних та інфляційні втрати за період з лютого 2015 року до лютого 2022 року не є стягненням неустойки (штрафів, пені), нарахування яких обмежено згідно вимог Закону України від 17 березня 2020 року № 530-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби», та п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України.
За таких обставин з відповідача має бути стягнута заборгованість, 3 % річних та інфляційні втрати, розраховані за період з лютого 2015 року до лютого 2022 року на загальну суму 14565,48 грн. За розрахунком позивача інфляційні втрати та три відсотки річних від суми заборгованості, за вказаний період на загальну суму 14565,48 грн позивачем розраховані вірно.
Щодо доводів скаржника про нарахування, на період дії воєнного стану, неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних на утворену заборгованість апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово- будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих російською федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285) - забороняється.
Апеляційний суд враховує, як вбачається з матеріалів справи, що після лютого 2022 року нарахування будь яких 3 % річних та інфляційних втрат позивачем проведено не було. Тому такі доводи скаржника не заслуговують на увагу з мотивів їх необґрунтованості.

Посилання скаржника про подачу позову неповноважним представником не заслуговує на увагу, оскільки з наданих позивачем документів вбачається наявність повноважень голови правління Фартушняк О.К. здійснювати представництво ОСББ «Зелений квартал» та право на підписання та подання до суду позовної заяви від імені ОСББ «Зелений квартал», а саме: з копії Статуту ОСББ «Зелений квартал», витягу з ЄДР ОСББ «Зелений квартал», витягу з протоколу № 72 про обрання голови правління Фартушняк О.К., копії протоколу правління про надання повноважень №102 від 21.07.2022.

Скаржник вказує, що судом безпідставно відмовлено в залученні до матеріалів справи юридичного висновку від 14.11.2024 експерта Іллі Жесткова ГС «Експертна Міжгалузева Асоціація України». Також скаржник зазначає, що оригінал письмово юридичного висновку від 14.11.2024 експерта Іллі Жесткова ГС «Експертна Міжгалузева Асоціація України» був одержаний ним 06 грудня 2024 року, в зв`язку з чим просить поновити строк для приєднання до справи письмового доказу.
Відповідно до положень статті 83 ЦПК України: позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів; якщо зі зміною предмета або підстав позову або поданням зустрічного позову змінилися обставини, що підлягають доказуванню, суд залежно від таких обставин встановлює строк подання додаткових доказів; докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (статті 120 ЦПК України).
Згідно з частиною 1 статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Відповідно до частини 1 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.
Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 січня 2021 року у справі N 175/957/19 (провадження N 61-12294св20).
Пунктами 7, 10, 19 статті 197 ЦПК України, встановлено, що у підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; вирішує заяви та клопотання учасників справи; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.
Відповідно до статті 209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.
З огляду на вищезазначене, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд зауважує, що ані у відзиві на позовну заяву від 03.11.2022, ані у відзиві на заяву про збільшення позовних вимог від 12.06.2023 відповідач, всупереч частині 4 статті 83 ЦПК України, письмово не повідомив суд та не зазначив доказ, який не може бути ним подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання доказу, зокрема: юридичного висновку від 14.11.2024 експерта Іллі Жесткова ГС «Експертна Міжгалузева Асоціація України».
Відповідно до сталої практики Верховного Суду докази, що підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи у суді першої інстанції, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена учасником справи суду та належним чином обґрунтована. При цьому докази, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, відзивом, і саме на учасника справи покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом доказів з порушенням встановленого строку, - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів, існування доказу виникло після подачі позову), тягар доведення яких також покладений на учасника справи (постанови Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №909/722/14, від 27.06.2023 у справі № 910/161/181/18 та інші).

Вищевказаний доказ датовано 14.11.2024 року, тобто до ухвалення остаточного рішення по справі у суді першої інстанції. Відповідач брав активну участь та проявляв активну поведінку в судовому провадженні, втім завчасно не сповістив суд про можливість подачі додаткового доказу та про причини, які унеможливлювали подачу такого доказу.

Виходячи із наведеного та з метою забезпечення змагальності сторін та рівних прав учасників справи щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку на подання доказу.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення в повній мірі.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

З огляду на вищезазначені обставини справи в своїй сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 04 грудня 2024 року – без змін.

Також колегія суддів зазначає, що оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 04 грудня 2024 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді                                                                                            В.А. Коновалова

В.В. Кострицький