28.01.26
22-ц/812/267/26
Єдиний унікальний номер судової справи: 474/766/25
Номер провадження: 22-ц/812/267/26 Суддя доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2026 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О., 
із секретарем судового засідання - Колосовою О.М., 
за участю: представника заявника - адвоката Кушнаренка Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 , подану в його інтересах
адвокатом Кушнаренком Дмитром Віталійовичем
на рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 04 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді - Сокола Ф.Г. в приміщенні того ж суду по справі за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб - ОСОБА_2 , Військової частини НОМЕР_1 про встановлення факту родинних відносин, 
в с т а н о в и л а:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 в інтересах якого діяв адвокат Кушнаренко Д.В. звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин.
Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьком є ОСОБА_3 та мати - ОСОБА_4 . 
Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_4 від ІНФОРМАЦІЯ_2 її матір`ю є ОСОБА_2 , а батьком - ОСОБА_5 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 10 жовтня 2014 року відділом РАЦС Залізничного району міського округу м. Самара РФ.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є бабусею ОСОБА_1 по матері, яка є інвалідом першої групи та потребує догляду.
На теперішній час заявник є військовослужбовцем ЗСУ та проходить військову службу у ВЧ № НОМЕР_1 . 
Посилаючись на те, що ОСОБА_1 є прямим кровним родичем ОСОБА_6 , який зобов`язаний здійснювати догляд за бабусею, заявник просив суд встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та встановити, що ОСОБА_2 є рідною бабусею по лінії матері ОСОБА_1 . 
Встановлення факту родинних відносин необхідно для звільнення з військової служби на підставі та в порядку, передбаченому ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 04 листопада 2025 року у задоволенні заяви відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що встановлення факту родинних відносин потрібно заявнику для звільнення з військової служби на підставі та в порядку, передбаченому ст. 26 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу». Однак, у заяві не зазначено про те, що з ОСОБА_1 звертався до командування Військової частини НОМЕР_1 щодо вирішення питання про звільнення його з військової служби, та що заявнику було відмовлено у цьому, у зв`язку з не підтвердженням родинних відносин з ОСОБА_2 , як і не надано доказів на підтвердження вказаних обставин. 
Також суд звертає увагу, що заявник просить встановити факт родинних відносин із живою особою, при цьому, не зазначає жодних обставин, які перешкоджають йому встановити вказаний факт в позасудовому порядку, як і не надає жодних доказів на підтвердження цих обставин. 
Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Кушнаренко Д.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про встановлення родинних відносин з бабусею по лінії матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано те, що свідоцтво про народження заявника та свідоцтво про народження його матері про народження та про смерть видані іноземними державами, а одже відомості про юридичні факти народження та смерті цих осіб не відображаються в актових записах державних реєстрів актів цивільного стану України, звернення до державних органів чи інших органів є безпідставним, оскільки стосується іноземних документів. В такому випадку позасудовий спосіб взагалі не встановлений жодним нормативним актом чи процедурою і не може реалізувати право заявника. Також адвокат зазначає, що відмова військової частини у задоволенні рапорту не передбачає обґрунтування у письмовій формі. Стверджує про те, що відмовою у задоволенні заяви, суд першої інстанції безпідставно позбавляє заявника на встановлення родинних відносин з його рідною бабусею по лінії матері, порушивши, в тому числі, і права заінтересованої особи, яка є інвалідом та потребує стороннього догляду.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У судове засідання заінтересовані особи не з`явилися, про місце й час розгляду справи повідомленні належним чином, причини неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе розглядати справу за їх відсутності.
Заслухавши суддю - доповідача, представника заявника - адвоката Кушнаренка Д.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону рішення в повній мірі відповідає.
З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що з копії свідоцтва про народження НОМЕР_2 , виданого 21 серпня 2000 року Відділом РАЦС Естонської Республіки, вбачається, що ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Таллінні, батьком якого є ОСОБА_8 , матір`ю - ОСОБА_9 , про що 16 червня 1995 року Локсаською міською управою складено акт про народження, актовий запис № 14 (а.с.11).
ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Врадївським РВ УМВС України в Миколаївській області 22 червня 2011 року, в якому заначено, що останній народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Таллінні, Естонія (а.с. 9 зв.).
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 12 червня 1972 року, ОСОБА_4 (мати ОСОБА_1 ) народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Суурпеа, Хар`юський район, ЕССР, батьком є ОСОБА_5 , а матір`ю - ОСОБА_2 (а.с.13 зв.).
Згідно копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_5 , виданого Врадіївським РВ УМВС України в Миколаївській області 09 січня 2004 року ОСОБА_4 , остання народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Суурпеа, Хар`юський район, Естонія (а.с.12).
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Самара, Самарська область, Росія, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого відділом ЗАГС Залізничного району міського округу Самара управління ЗАГС Самарської області 10 жовтня 2014 року НОМЕР_6 , актовий запис №1835 (а.с.13).
Згідно копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_7 , виданого Врадіївським РВ УМВС України в Миколаївській області 30 вересня 1997 року ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 в с. Малячкина, Шіланського району, Куйбишівської області (а.с.8).
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 має І групу інвалідності за загальним захворюванням та потребує постійного стороннього догляду, що вбачається з копії доводки Комунального некомерційного підприємства «Врадіївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Врадіївської селищної ради № 323 від 04 жовтня 2023 року та довідки Первомайської МСЕК серії МСЕ-04 № 008389 від 10 лютого 2005 року (а.с.5 зв.). 
Відповідно до посвідчення офіцера серії НОМЕР_8 , виданого на ім`я ОСОБА_1 останній перебуває на військовій службі в Збройних Силах України Військовій частині НОМЕР_1 (а.с.6-7).
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з її безпідставності та необґрунтованості.
З таким висновком суду колегія погоджується з огляду на наступне. 
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
За змістом норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України)
Cуд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до частин першої, другої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб (постанова Верховного Суду від 17.06.2024 у справі № 753/21178/21 (провадження № 61-15630св23)).
У постанові від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду сформувала такий висновок: «В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».
До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).
Разом з тим, ОСОБА_1 звертаючись з вказаною заявою до суду, в якій просив встановити факт родинних відносин між ним та ОСОБА_2 , а також встановити, що ОСОБА_2 є його рідною бабусею по лінії матері з огляду на надані ним документи, не зазначив чому даний факт підлягає встановленню саме в судовому порядку.
До того ж, заявником на підтвердження своєї заяви не надано доказів щодо неможливості підтвердити пряму лінію родинних відносин між ним та його бабусею - ОСОБА_2 , а так само у зв`язку з чим йому було відмовлено у вирішенні питання про звільнення його з військової служби відповідно до вимог Закону України «Про військовій обов`язок і військову службу».
За такого, висновок суду першої інстанції про те, що заява є необґрунтованою та не підлягає задоволенню є вірним, оскільки заявником не зазначено обґрунтувань та не надано доказів на підтвердження вимог своєї заяви. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що оскільки свідоцтво про народження заявника, свідоцтво про народження його матері та свідоцтво про смерть видані іноземними державами, а тому не можливо встановити факт родинних відносних в позасудовому порядку, на увагу не заслуговують, з огляду на відсутність в матеріалах справи будь-яких звернень з цього приводу до державних органів реєстрації актів цивільного стану, а також результатів таких звернень чи роз`яснень. 
Інші в апеляційній скарзі доводи зводяться до вимог заяви та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів. 
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Кушнаренком Дмитром Віталійовичем залишити без задоволення.
Рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 04 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 02 лютого 2026 року.