Справа № 466/9835/25 Головуючий у 1 інстанції: Федорів О.П. 
Провадження № 22-ц/811/3952/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
розглянувши у місті Львові у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
ВСТАНОВИЛА:
23.10.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.
В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що вони з відповідачем є батьками: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначає, що діти постійно проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач участі у їхньому вихованні та утриманні не приймає.
З огляду на вказане просила суд ухвалити рішення, яким стягувати із ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі по 8000,00 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з моменту подання позовної заяви і до досягнення повноліття кожною дитиною.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10.11.2025 позов задоволено частково.
Ухвалено стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 2280,00 грн на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 23.10.2025 до досягнення дітьми повноліття.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави 1211,20 грн судового збору.
Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Рішення суду в частині визначення розміру аліментів оскаржила ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів є недостатнім для належного утримання дітей та забезпечення їх гармонійного розвитку. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги при визначенні розміру аліментів розмір офіційного доходу відповідача, який є працездатним та не позбавлений можливості змінити роботу із більшою заробітною платою. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити повністю. 
ОСОБА_2 подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.
Судом встановлено, що сторони у справі  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.12.2009, що пітеврджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції (а.с.8).
Від шлюбу у сторін народидися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції (а.с.6)); ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції (а.с.7); ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (а.с.5).
Згідно з актом обстеження від 09.10.2025, затвердженим директором ЛКП «Старий Львів» 20.10.2025, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , спільно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.9).
У статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 (далі – Конвенція 1989 року), встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно із ст. 27 Конвенції 1989 року держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України», Заява № 31111/04, § 54).
Частиною 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
У ч.ч. 1 - 3 ст. 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до положень ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину та розміру офіційного доходу відповідача, та дійшов до висновку, що розмір аліментів у сумі 2280,00 грн на кожну дитину щомісяця є обґрунтованим, адже складає частки доведеного офіційного доходу відповідача.
Однак колегія суддів не може погодитись із визначеним судом розміром аліментів, та вважає частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів є недостатнім для забезпечення потреб та інтересів дітей сторін з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).
Згідно зі статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становив 2 563,00 грн , для дітей віком від 6 до 18 років – 3196,00 грн.
Згідно зі статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум для дітей віком дітей віком до 6 років становить 2817,00 грн , для дітей віком від 6 до 18 років – 3512,00 грн.
Колегія суддів зауважує, що вказана величина свідчить лише про мінімальний рівень матеріального забезпечення. Отримувати мінімальний розмір аліментів – це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.
Крім цього, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 25.09.2019 у справі №755/14148/18 (провадження № 61-11325св19) про те, що «факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що судами при визначенні розміру аліментів не враховано його матеріальне становище є необґрунтованими, оскільки суди попередніх інстанцій при ухваленні рішення про стягнення аліментів, керувались інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення. При цьому, доказів того, що у відповідача немає можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі відповідачем не надано».
Колегія суддів звертає увагу, що діти сторін проживають разом із матір`ю, тому саме на неї лягає основний тягар по їх утриманню та вихованню. Відповідач є працездатним, інших утриманців немає.
Таким чином, з врахуванням того, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, відсутність у платника аліментів інших утриманців, апеляційний суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання дітей сторін у розмірі 4000,00 грн щомісячно на кожну дитину.
На думку колегії суддів, такий розмір відповідає критеріям необхідності та достатності для забезпечення гармонійного розвитку дітей сторін. Аліменти у вказаному розмірі є помірною сумою, не завищеною в сьогоднішніх умовах з урахуванням віку та потреб дітей. 
Доводи відповідача про те, що стягнення аліментів у більшому розмірі, ніж визначений судом першої інстанції, з огляду на його заробітну плату, поставить його у скрутне матеріальне становище, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом не встановлено обставин, які б перешкоджали відповідачу у виконанні його батьківських обов`язків стосовно його неповнолітніх дітей. 
При цьому колегія суддів враховує, що стягнення з відповідача аліментів у заявленому позивачкою розмірі 8000,00 грн щомісячно на кожну дитину є необґрунтованим, оскільки нею не підтверджено належними та допустимими доказами те, що витрати, необхідні для належного утримання кожної дитини, з урахуванням рівності обов`язку батьків, становлять 16 000,00 грн на місяць.
Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене, рішення суду слід змінити в частині визначення розміру аліментів. В решті рішення суду – залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2025 року змінити в частині визначення розміру стягуваних аліментів.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі по 4000,00 грн на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 23 жовтня 2025 року до досягнення дітьми повноліття.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 21.01.2026

Головуючий  

Судді