ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/2829/25	Головуючий у 1-й інстанції Левків А.І. 	
Провадження № 22-ц/817/1147/25 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2025 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 
з участю секретаря - Гичко К.С. 
заявника - ОСОБА_1 ,
представника заявника - ОСОБА_12
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/2829/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2025 року (ухвалене суддею Левківим А.І., повний текст якого складено 12 вересня 2025 року) в справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту перебування особи на утриманні,

В С Т А Н О В И В:
У лютому 2025 року ОСОБА_1 (далі - заявник, апелянт) звернувся до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні.
Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 є рідним братом ОСОБА_3 , однак в них не було сімей, тому вони проживали разом. В березні 2022 року ОСОБА_3 призвано на військову службу до Збройних Сил України. В першій половині 2022 року заявник травмував ногу, внаслідок чого йому було надано ІІІ групу інвалідності. Під час перебування в лікарні та після виписки ОСОБА_3 надавав заявнику постійну допомогу та піклувався про нього. 28 жовтня 2024 року заявнику повідомлено, що його брат ОСОБА_3 пропав безвісти на території російської федерації під час штурмових дій. Єдиним джерелом доходу заявника є пенсія по інвалідності, розмір якої не забезпечує нормального рівня життя, в той час як брат передавав одноразово 10000 грн, 15000 грн, 20000 грн. Встановлення вказаного факту необхідне заявнику для отримання ним грошового забезпечення, як особі, що перебуває на утриманні військовослужбовця.
У зв`язку з наведеним, заявник просив суд встановити факт його перебування на утриманні безвісно відсутнього брата ОСОБА_3 .
Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 , відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не провів порівняння заробітку особи, зниклої безвісти, та заявника. Також не враховано, що дохід, який заявник отримував у період перебування на утриманні в свого брата, не дозволяв самостійно забезпечувати достатній життєвий рівень та задоволення елементарних потреб. Звертає увагу на те, що допитані в суді першої інстанції свідки підтвердили факт перебування заявника на утриманні безвісно відсутнього брата.
У зв`язку з наведеним просить рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким заявлені вимоги задоволити в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу Тернопільського апеляційного суду від учасників справи не надходив.
В судовому засіданні апелянт та його представник апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на мотиви, викладені у ній.
Інші учасники в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.
Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є рідними братами, що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с.8, 9).
Згідно довідки до акту огляду МСЕК №732156 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ-ї групи, загальне захворювання. Інвалідність встановлена на строк до 01 вересня 2025 року (а.с.10).
Відповідно до довідки про доходи пенсіонера ОСОБА_1 , виданої Головним управління ПФУ в Тернопільській області (Лановецьким ОУ), загальний розмір його пенсії за період з 01 серпня 2022 року по 31 грудня 2024 року складає 72593.80 грн (а.с.13).
Згідно виписки із медичної картки амбулаторного хворого № 676 ОСОБА_1 21 січня 2022 року переніс операцію - відкрита репозиція черезсиндезмозного перелому латерального щиколотка та медального щиколотка правої гомілки, МОС LCP пластиною та канюльованими гвинтами. Періоди лікування: з 15 лютого 2024 року по 23 лютого 2024 року, 28 травня 2024 року по 10 червня 2024 року, 30 липня 2024 року по 06 серпня 2024 року (а.с.14).
28 жовтня 2024 року ОСОБА_1 було сповіщено про те, що його брат, матрос ОСОБА_3 , стрілець-помічник гранатометника відділення морської піхоти взводу морської піхоти роти морської піхоти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , зник безвісти 23 жовтня 2024 року в районі населеного пункту Зелений шлях Курської області російської федерації під час виконання бойового завдання в результаті штурмових дій (а.с.11).
Згідно довідок про грошове забезпечення від 11 червня 2025 року військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 за період з травня 2022 року по грудень 2023 року отримав дохід в розмірі 286798.83 грн та за період з січня 2024 року по травень 2025 року отримав дохід в розмірі 1318531.41 грн (а.с.82).
Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_4 показала, що ОСОБА_5 допомагав ОСОБА_6 і морально і фінансово. Він давав гроші її матері, щоб вона передала ОСОБА_7 , тоді як він лежав в лікарні. На пошту один раз перераховував гроші в сумі 12000 грн в 2023 році і вона передала їх ОСОБА_7 .
Свідок ОСОБА_8 , будучи допитаним в суді першої інстанції, показав, що ОСОБА_7 з ОСОБА_9 жили вдвох. ОСОБА_10 воював і в 2024 році був у відпустці. Під час розмови з ним ОСОБА_10 говорив, що треба ОСОБА_7 допомагати і казав, що дав йому гроші. Скільки саме не говорив і він цього особисто не бачив.
Допитана в суді свідок ОСОБА_11 показала, що є сусідкою ОСОБА_5 . В січні-лютому 2022 року вона платила за комунальні послуги, коли ОСОБА_10 перебував у лікарні, а коли ОСОБА_6 приїжджав у відпустку, то віддавав їй гроші і ще залишав лишні. ОСОБА_10 брата підтримував. Коли ОСОБА_7 потрапив в лікарню, то вони в селі серед родини збирали йому кошти на лікування. Вона сама ОСОБА_7 допомагала і грошима і продуктами. За час поки ОСОБА_10 перебував на військові службі він приїжджав до ОСОБА_7 десь 3-4 рази. Вона один раз особисто бачила як ОСОБА_10 давав ОСОБА_7 гроші, однак скільки не знає.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до частин 1, 3 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного, позовного та окремого провадження.
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 1 статті 293 ЦПК України).
Положеннями пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі: встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні.
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Відповідно до статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Факт перебування фізичної особи на утриманні померлого може бути встановлено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть тоді, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.
У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18 зазначено, що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги від померлого, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично протягом певного періоду часу, і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
Таким чином, для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, якщо суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц, від 05 листопада 2025 року у справі № 644/1574/23.
Аналізуючи доводи заявника в сукупності з наданими доказами, суд виходить із того, що встановлення факту перебування на утриманні потребує доведення, що допомога з боку померлого була визначальною, постійною та основною.
Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні безвісно відсутнього брата ОСОБА_3 , заявник стверджував, що ОСОБА_3 надавав допомогу, яка була основним джерелом для існування заявника, оскільки отримувана ним пенсія є значно нижчою встановленого прожиткового мінімуму.
Заявник зазначив, що встановлення факту його перебування на утриманні брата необхідно для реалізації майнового права на отримання грошового забезпечення брата, який маючи статус військовослужбовця, зник безвісти під час виконання бойового завдання.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що заявником не надано доказів щодо надання регулярної матеріальної допомоги з боку брата, а також доказів того, що основним і постійним джерелом його засобів для існування була допомога з боку брата, як особи, яка надавала йому утримання, а сам факт, що ОСОБА_3 передавав брату протягом 2022-2024 років одноразово 10000 грн, 15000 грн та 20000 грн не свідчить, що він його постійно утримував. Крім того, заявник отримує пенсію по інвалідності. При цьому, показання свідків не підтверджують, що брат надавав заявнику постійне матеріальне утримання протягом тривалого часу. Також заявником не представлено будь-яких письмових доказів, які б підтверджували, що вони з братом проживали разом, вели спільний побут та господарство, утримували будинок, тощо.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що законодавець визначив на рівні процесуального закону особливості, пов`язані із розглядом справ окремого провадження. Такі особливості проявляються в тому, що при розгляді справ не застосовуються положення щодо змагальності (стаття 12 ЦПК України) та меж судового розгляду (статті 13 ЦПК України). Зокрема, з метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази (частина друга статті 297 ЦПК України). 
Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі № 569/4466/23.
У справі, яка переглядається апеляційним судом, за власною ініціативою суду витребувано з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформацію № 2190247 від 29 грудня 2025 року, згідно якої на праві приватної власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) належать земельні ділянки:
- кадастровий номер 6122487200:02:001:0552 площею 0.5524 га,
- кадастровий номер 6122487200:02:001:0555 площею 0.2005 га,
- кадастровий номер 6122487200:01:001:0007 площею 3.4967 га,
- кадастровий номер 6122487200:01:001:0006 площею 3.4038 га.
Також, апеляційним судом за власною ініціативою витребувано з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів інформацію № 2190281 від 29 грудня 2025 року, згідно якої ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2024 року по 4 квартал 2024 року отримав від ФГ «НИВА» дохід в розмірі 43229.80 грн за надання земельної ділянки с/г призначення, майнового паю в лізинг, оренду, суборенду, емфітевзис.
Отже судом встановлено, що крім пенсії за інвалідністю заявник мав інше джерело доходу.
Зокрема, протягом 2024 року ОСОБА_1 отримав 75519.80 грн (32290.00 грн пенсії та 43229.80 грн орендної плати), що в середньому становить 6293.31 грн в місяць та перевищує в два рази прожитковий мінімум на одну працездатну особу за 2024 рік, який становив 3028 грн.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що заявником не доведено факту його перебування на повному утриманні безвісно відсутнього брата або отримання від нього допомоги, яка мала б вирішальне значення для його забезпечення. Відтак відсутні правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у заяві про встановлення юридичного факту, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.
У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відмовляючи в задоволені заяви, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.
Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.
Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Дата складення повного тексту постанови - 02 січня 2026 року.

Головуючий         О.З. Костів
Судді:          Б.О. Гірський
М.В. Хома