Справа № 369/4127/24
Провадження № 2/369/1206/26
РІШЕННЯ
Іменем України

28.01.2026         м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Пінкевич Н.С.
за участю секретаря судового засідання Худинець Д.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення 3% річних,
В С Т А Н О В И В:
У березні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 3% річних.
На обґрунтування позовних вимог позивачвказав, що у вересні 2018 року до нього звернулась відповідачка, з проханням терміново позичити їй 15 000 доларів США. Так як, особисто у позивача, такою суми не було, він звернувся до кредитора ОСОБА_3 , який погодився знайти 15000 доларів США, але тільки з винагородою десять відсотків щомісячно, так як йому також було необхідно звертатись до інших кредиторів.
27 вересня 2018 року ОСОБА_3 позичив позивачу 15000 доларів США, для ОСОБА_2 29 вересня 2018 року відповідач за договором позики взяла у позивача в борг 15000 доларів США для закупки товарів в Китаї, з подальшою реалізацією. Суму боргу в розмірі 26573 дол. відповідачка зобов`язалась повернути 31 березня 2019 року, але повернула тільки 16500 дол. винагороди, залишок боргу склав 10 073 доларів США. До цього часу борг в розмірі 10 073 дол. США не повернуто. Доказом неповернення боргу є заява відповідачки від 10.06.2021р. про наміри виконання рішення суду (завірена приватним нотаріусом Нікітенко В. В. (зареєстровано в реєстрі за № 669)). 
Разом з тим позивач вказав, що, при отриманні позики, ОСОБА_2 про дітей-інвалідів не повідомляла. ОСОБА_2 повідомляла про те, що вона є рієлтором та в її особистій власності є десятки земельних ділянок, які вона зареєструвала на свою сестру ОСОБА_4 , яка проживає в АДРЕСА_1 . Крім того, ОСОБА_2 є власницею двох будинків та двох автомобілів. Як заявляла спільниця по бізнесу ОСОБА_5 , яка кожну неділю літала до Китаю за елітними шубами, дохід позивача від їх реалізації склав більше одного мільйона доларів США, і це тільки за період жовтень 2018 - березень 2019 року. 07 вересня 2022 року Києво-Святошинський районний суд Київської області вирішив стягнути з відповідачки ОСОБА_2 1000 доларів США. До цього часу борг не було повернуто. Тому він має право на підставі ст. 625 ЦК України, стягнути з відповідача 3% річних за період 07.09.2022 року по 07.09.2023 року у сумі 30 дол. США.
Просив стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 три відсотки річних за період 07.09.2022 року по 07.09.2023 року у сумі 30 дол. США.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 березня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

15.05.2024 року ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву про стягнення 3% річних. На обґрунтування відзиву відповідачвказала, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.01.2021 року ( справа № 369/11450/19 провадження № 2/369/2186/21), позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково, а тому ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму позики в розмірі 10 073 дод. США та неустойку в розмірі 5 000 дол. США, що разом еквівалентно становить 376 825 грн. (копія додається)
Крім того, відповідач скористалась своїм правом та надала в суд заяву про перегляд заочного рішення і наразі така заява на розгляді в Києво-Святошинському районному суді Київської області, в якій просила скасувати рішення, а тому подання позовної заяви про 3% річних з суми, яка виходила як наслідок з вказаного вище рішення, є передчасною.
Просила суд: в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення 3% річних – відмовити повністю.

16.05.2024 року позивачем було подано заперечення на відзив ОСОБА_2 в якому просив суд відхилити вище вказаний відзив. 

У судове засідання учасники справи не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши чинне законодавство України, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суддя прийшла до наступних висновків: 
При розгляді справи судом встановлено, що 29 вересня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики. За умовами договору боржник отримав грошові кошти в розмірі 15 000 дол.США, строком на шість місяців та повернути 31 березня 2019 року.
У зазначений строк кошти не були повернуті, тому ОСОБА_2 написала ще одну розписку, за якою вказала, що 31 березня 2019 року сума боргу з 10% винагородою складає 26 573 дол.США.
У зазначений строк кошти не були повернуті, тому ОСОБА_2 написала ще одну розписку, за якою вказала, що 31 березня 2019 року сума боргу з 10% винагородою складає 26 573 дол.США.
ОСОБА_2 повернула грошові кошти в розмірі 16500 дол.США.
Факт отримання грошових коштів та їх часткового повернення при розгляді справи не оспорювався. Оцінюючи подані докази в сукупності суд вважає, що позивачем надано докази, що підтверджують укладення договору позики, отримання грошових коштів боржником, погодження сторонами всіх істотних умов договору позики. 
Між сторонами тривали різні судові спори.

Відповідач у своєму відзиві до позивної заяви про стягнення 3% річних вказала, що на даний час користуючись своїм правом подала до суду заяву про перегляд заочного рішення і наразі така заява на розгляді в Києво-Святошинському районному суді Київської області, однак при цьому не надала суду будь-яких підтверджуючих доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи те, що відповідачем не надано відповідних доказів того, що на даний час рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.01.2021 року оскаржується, суд вважає його чинним та таким, що вступило в законну силу.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства(частина перша статті 14 ЦК України). Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)).
У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).
Касаційний суд вже робив висновки щодо застосування пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що: на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/8349/22); на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1)в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2)в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3)у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). 
Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Загальновідомим є факт, що Указом Президента України № 64/2022від 24.02.2022рокуна території України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строком на 30 діб, введено воєнний стан, який триває на час розгляду позовної заяви та неодноразово продовжувався. 
Тому позовні вимоги про стягнення 3% річних за період з 07 вересня 2022 року по 07 вересня 2023 року, прийнявши до уваги положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким встановлено, що положення статті 625 ЦК України до грошових зобов`язань застосовуються лише до початку дії воєнного стану – не можуть бути задоволеними.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Керуючись ст. ст. ,258-259,263-265,268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:
У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення 3% річних відмовити.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .
Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 28 січня 2026 року.

Суддя  Наталія ПІНКЕВИЧ