ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року 
м. Київ
cправа №  908/2205/22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенка І. С. - головуючого, Берднік І. С., Зуєва В. А., 
за участю секретаря судового засідання - Кравченко О. В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торенерджі Груп"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2025   (головуючий - Пономаренко Є. Ю., судді: Барсук М. А., Руденко М. А.) і рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 (суддя Турчин С. О.) у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торенерджі Груп"   
до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів
про визнання недійсною односторонньої відмови від договору та скасування реєстраційних дій.  
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Узагальнений зміст і підстави позовних вимог
1.          Товариство з обмеженою відповідальністю "Торенерджі Груп" (далі - Позивач, Товариство) звернулося до господарського суду з позовом до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - Відповідач, Агентство, АРМА) про визнання недійсною односторонньої відмови Агентства від договору управління активами (майном) від 07.05.2021, укладеного   з Товариством, оформленої оголошенням https://arma.gov.ua/news/typical/ogoloshennya-pro-pripinennya-rozirvannya-dogovoru, опублікованим на офіційному веб-сайті АРМА 21.09.2022, листом від 03.12.2021 №  9215/6.1-33-21/6 та повідомленням від 20.01.2022 № 203/6.1-33-22/6 і визнання недійсними та скасування рішень державних реєстраторів/реєстраційних дій (у редакції заяви від 07.05.2023 про зміну предмету позову).
2.          Позовні вимоги узагальнено обґрунтовано тим, що відмова Відповідача від вказаного договору, оформлена оголошенням на сайті 21.09.2022, не відповідає вимогам чинного законодавства України та порушує права Позивача.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
3.          Розглядаючи заявлений позов, суди попередніх інстанцій встановили, що 30.12.2019 слідчий суддя Печерського районного суду міста Києва постановив ухвалу у справі  №  757/67086/19-к, за якою задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно та наклав арешт на нерухоме майно ОСОБА_1., перелік якого наведено у резолютивній частині вказаної ухвали суду.
4.          В подальшому, слідчий суддя Печерського районного суду міста Києва ухвалою від 28.12.2020 у справі № 757/57430/20-к нерухоме майно, перелік якого наведено у резолютивній частині ухвали Печерського районного суду міста Києва від 30.12.2019, передав в управління Агентства. 
5.          19.01.2021 до АРМА надійшла ухвала із зверненням Офісу Генерального прокурора від 18.01.2021 № 09/3/2-6816-18 щодо управління майном.
6.          11.02.2021 Агентство розпочало конкурсний відбір управителя активів та розмістило відповідне оголошення на своєму офіційному веб-сайті. 
7.          У березні 2021 року АРМА провело конкурс з визначення управителя майном, переможцем якого визнано Товариство.
8.          07.05.2021 Товариство (далі - Управитель) та АРМА (далі - Установник управління) уклали договір управління активами (майном) (далі - Договір), за умовами п. 1.1. якого Установник управління, у порядку та на умовах, визначених Договором передає Управителеві на строк визначений у пункті 1.2 розділу 1 цього Договору, нерухоме майно (далі - Активи) в управління, а Управитель, зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління такими Активами.
8.1.          Відповідно до п. 1.1.1. Договору сторони визначили перелік майна, яке передається в управління Товариству, та ідентифікуючі дані щодо цього майна (адреси, площі, реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна).
8.2.          Згідно з п. 1.2. Договору строк управління Активами: з моменту передачі Активів, що підтверджується підписанням сторонами акта приймання-передачі активів, до 31.12.2016 або до дня одержання Управителем повідомлення про намір припинення (розірвання) дії договору у разі надходження винесеного у межах наданих законом повноважень рішення прокурора, а також судового рішення, що набрало законної сили, яким скасовано арешт прийнятих в управління активів, набрання законної сили судовими рішеннями про конфіскацію, спеціальну конфіскацію, стягнення Активів в дохід держави в кримінальному провадженні, які перебувають в управлінні АРМА, або до випадку, визначеного у розділі 6 Договору.
8.3.          Відповідно до п. 4.4. Договору Управитель зобов`язаний належним чином виконувати умови договору; повернути Активи Установнику управління у порядку та на умовах, визначених договором, у разі настання визначеної Законом підстави припинення управління чи відмови Установника управління від договору з підстав, визначених договором.
8.4.          У п. 6.1. Договору встановлено, що він набирає чинності з дня нотаріального посвідчення і діє до 31.12.2026 або до дня одержання Управителем повідомлення про намір припинення (розірвання) дії договору у разі скасування арешту прийнятих в управління Активів або їх конфіскації, спеціальної конфіскації, іншого судового рішення про їх стягнення в дохід держави або до випадків та у порядку, визначеному в розділі 6 договору, а в частині зобов`язань, що лишились невиконаними - до їх повного виконання. 
8.5.          Згідно з п. 6.2. Договору його дія припиняється у разі: скасування арешту прийнятих в управління Активів або їх конфіскації, спеціальної конфіскації, іншого судового рішення про їх стягнення в дохід держави; знищення Активів, переданих в управління; припинення договору у зв`язку із закінченням строку дії договору; дострокового припинення договору у випадку та порядку, визначених п. 6.4. розділу 6 договору. 
8.6.          Відповідно до п. 6.3. Договору Установник управління, у разі надходження винесеного у межах наданих законом повноважень рішення прокурора, а також судового рішення, що набрало законної сили, яким скасовано арешт прийнятих в управління Активів, повідомляє про вказане Управителя, який протягом двох днів зобов`язаний:
- припинити управління Активами (при цьому забезпечити їх належне збереження до моменту фактичного передання Активів установнику управління), здійснити фактичні дії щодо повернення Активів, у порядку, визначеному цим договором;
- здійснити розрахунок Витрат на управління, Винагороди і надходжень до Державного бюджету України (грошових коштів) та забезпечити їх перерахування;
- прибути за місцезнаходженням Установника управління для підписання додаткового договору про припинення дії цього договору.
8.7.          У пункті 6.4. Договору передбачено, що Установник управління має право достроково в односторонньому порядку відмовитись від цього договору шляхом його припинення або розірвання, у разі: порушення Управителем зобов`язань, визначених у розділі 2 договору; порушення Управителем зобов`язань, визначених у розділі 4 договору, визначення і здійснення перерахувань Управителем необхідних витрат, Винагороди і надходжень до Державного бюджету України (грошових коштів), не у розмірі та формі, визначеної договором; встановлення факту неналежного управління Активами; встановлення спроб відчуження Активів Управителем; встановлення факту надання Управителем недостовірної інформації; виявлення відомостей про одну або кілька з таких обставин: невідповідність досягнутих результатів управління Активами очікуваним результатам такого управління, понесення Управителем витрат, які не є обґрунтованими, у зв`язку з управлінням Активами; неналежне перерахування до Державного бюджету України надходжень від управління Активами; встановлення неможливості Управителем здійснювати управління Активами; встановлення факту, що Управитель не здійснює безпосереднє перерахування до Державного бюджету України надходжень (грошових коштів) за попередній звітний місяць у розмірі та формі згідно з фактично отриманими доходами, а саме у разі якщо при здійсненні розрахунків надходження до Державного бюджету України становлять більше ніж визначені абзацом 2 п. 5.5. розділу 5 договору; порушення зобов`язань (невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) Управителем, взятих за цим договором.
8.8.          Пунктом 6.5. Договору передбачено, що у разі неприбуття Управителя за місцезнаходженням Установника управління для підписання додаткового договору про припинення дії договору або його розірвання, відмова від договору, припинення або його розірвання установником управління здійснюється шляхом складення повідомлення про намір припинення дії договору або повідомлення про розірвання договору (далі-повідомлення) із зазначенням підстави такої відмови (припинення або розірвання), визначеної у п. 6.4. розділу 6 договору, і направлення повідомлення на вказану у цьому договорі адресу Управителя. У такому разі дія договору припиняється або договір є розірваним з дня одержання Управителем повідомлення від Установника управління або у випадку повернення повідомлення на адресу Установника управління з дня опублікування Установником управління повідомлення на офіційному веб-сайті Установника управління, або в офіційних друкованих виданнях "Офіційний вісник України", газеті "Урядовий кур`єр" тощо, за виключенням зобов`язань, визначених у договорі щодо правових наслідків, прав та обов`язків сторін, що настають у зв`язку з такою відмовою від договору (припиненням або розірванням). 
Управитель, підписуючи договір, надає письмову згоду Управителя на припинення дії договору (або розірвання договору), у разі настання підстав, що визначені у цьому договорі та зобов`язується у найкоротший строк у повному обсязі виконати зобов`язання, що лишились невиконаними за договором. 
Правочин про припинення дії договору або його розірвання може бути посвідчений нотаріусом без згоди Управителя так як зазначені Активи у договорі не є власністю Управителя і Управитель, підписуючи цей договір, надає письмову згоду Управителя про припинення дії договору (або його розірвання), у разі настання підстав (випадків, обставин), що визначені у договорі.
9.          26.05.2021 Товариство та АРМА підписали відповідні Акти прийому-передачі активів в управління. 
10.          Право управління Товариства на відповідне майно було зареєстроване у встановленому законом порядку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
11.          29.11.2021 до АРМА надійшла заява власника майна про передачу йому майна, що перебуває в управлінні, разом із ухвалою Київського апеляційного суду від 16.11.2021 про скасування ухвали Печерського районного суду міста Києва від 30.12.2019 у справі № 757/67086/19-к про накладення арешту на майно.
12.          Поряд з цим, ухвалами слідчих суддів Печерського районного суду міста Києва від 26.11.2021 у справі № 757/63078/21-к та від 29.11.2021 у справі   № 757/63208/21-к знову було накладено арешт на Активи. 
13.          15.02.2022 АРМА отримано від Печерського районного суду міста Києва копію ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11.02.2022 у справі №  757/6919/22-к   про передачу нерухомого майна в управління Агентству. Вказана ухвала не оскаржена та є чинною.
14.          01.06.2023 Київський апеляційний суд постановив ухвалу у справі № 757/63208/21-к, якою задовольнив клопотання представника потерпілих адвоката Русакова С. О та постановив апеляційну скаргу представника власника майна - адвоката Паламарчука О. В. на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29.11.2021 повернути, як таку, що подана після закінчення строку апеляційного оскарження без клопотання про його поновлення.
15.          08.12.2021 Агентство надіслало на адресу Товариства лист-повідомлення (вих. №  9215/6.1-33-21/6 від 03.12.2021), в якому вказало, що до АРМА надійшла заява адвоката Паламарчука О. В. від 25.11.2021 б/н про повернення майна, до якої додано копію ухвали Київського апеляційного суду від 16.11.2021 у справі № 11-сс/824/6450/2021 про скасування ухвали про накладення арешту від 30.12.2019 у справі № 757/67086/19-к. У цьому листі міститься також прохання до Товариства здійснити відповідні заходи на виконання пунктів 6.3.1., 6.3.2., 6.3.3. Договору та прибути за місцезнаходженням Установника управління для підписання додаткового договору щодо припинення Договору у зв`язку з надходженням судового рішення, що набрало законної сили, яким скасовано арешт прийнятих в управління активів. 
16.          Зазначений лист-повідомлення повернувся на адресу АРМА у зв`язку із відмовою адресата від отримання.
17.          17.12.2021 Агентство на адресу Товариства надіслало лист-повідомлення (вих. №  9507/6.3.1-33-21/6), в якому ще раз зазначило, що про надходження копії ухвали Київського апеляційного суду від 16.11.2021 у справі № 11-сс/824/6450/2021 про скасування ухвали про накладення арешту від 30.12.2019 у справі № 757/67086/19-к. У цьому листі міститься повторне прохання до Товариства про необхідність прибути 21.12.2021 за місцезнаходженням Установника управління для підписання додаткового договору про припинення дії Договору. 
18.          Зазначений лист-повідомлення   повернувся на адресу АРМА за закінченням строку зберігання. 
19.          24.12.2021 Агентство на адресу Товариства вже втретє надіслало лист-повідомлення (вих. №  9609/6.1-33-21/6 від 23.12.2021), яким повідомило про необхідність здійснити заходи на виконання пунктів 6.3.1., 6.3.2., 6.3.3. Договору. 
20.          Зазначений лист-повідомлення повернувся на адресу АРМА у зв`язку із відмовою адресата від отримання.
21.          21.01.2022 Агентство на адресу Товариства надіслало повідомлення про розірвання Договору (вих. № 203/6.1-33-22/6 від 20.01.2022), в якому вказало про те, що 29.11.2021 до АРМА надійшла належним чином засвідчена копія ухвали Київського апеляційного суду від 16.11.2021 у справі № 11-сс/824/6450/2021 про скасування ухвали про накладення арешту, що унеможливлює подальше здійснення АРМА та Товариством заходів з управління активами відповідно до ухвали про передачу, а також ще раз прохало здійснити відповідні заходи на виконання пунктів 6.3.1., 6.3.2., 6.3.3. Договору та прибути за місцезнаходженням Установника управління для підписання додаткового договору щодо припинення Договору. 
22.          Зазначене повідомлення повернулося на адресу АРМА у зв`язку із відмовою адресата від отримання.
23.          13.09.2022 Агентство на адресу Товариства надіслало лист-повідомлення (вих. №  946/6.1-33-22/6 від 13.09.2022), в якому вже вкотре наголосило на необхідності здійснити заходи на виконання пунктів 6.3.1., 6.3.2., 6.3.3. Договору.
24.          21.09.2022 на офіційному веб-сайті Агентства опубліковано оголошення (https://arma.gov.ua/news/typical/ogoloshennya-pro-pripinennya-rozirvannya-dogovoru) під заголовком "Оголошення про припинення (розірвання) договору", відповідно до якого у зв`язку з невиконанням Товариством умов договору, укладеного 07.05.2021 щодо передачі в управління майна, переданого в управління АРМА ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28.12.2020 у справі № 757/57430/20-к, Договір припинено (розірвано) з дня опублікування цього оголошення.
25.          У період з 27.03.2023 по 07.04.2023 державними реєстраторами Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради приймалися рішення про державну реєстрацію припинення прав Товариства на управління майном, переданим в управління відповідно до Договору.
26.          Відповідно до відомостей з Державного реєстру прав, підставою для реєстрації припинення права управління Товариства є: - договір управління майном, серія та номер: 4547, виданий 07.05.2021; - лист Агентства від 03.12.2021 № 9215/6.1-33-21/6; -ухвала Київського апеляційного суду від 06.07.2022 по справі № 757/63078/22-к; - повідомлення Агентства від 20.01.2022 про розірвання Договору, серія та номер 203/6.1-33-22/6.
27.          Поряд з цим, у квітні 2023 року Агентство направило до приватного нотаріуса Майдибури О. В. запит про призначення дати та часу для підписання договору, до якого додало наступні документи: Договір; лист АРМА від 03.12.2021 № 9215/6.1-33-21/6;   повідомлення АРМА від 20.01.2022 про розірвання Договору, серія та номер 203/6.1-33-22/6;   копію ухвали Київського апеляційного суду від 16.11.2021 у справі №  757/67086/19-к.
28.          Зі свого боку приватний нотаріус Майдибура О. В. листом від 26.04.2023 № 539/01-16 повідомив Агентство про те, що на підставі п. п. 6.2., 6.4., 6.5. Договору, частини третьої статті 651 Цивільного кодексу України Договір вважається розірваним.
29.          За наведених обставин і виник спір у цій справі, адже Товариство вважає односторонню відмову Агентства від укладеного Договору, оформлену оголошенням, опублікованим на офіційному веб-сайті АРМА 21.09.2022, листом від 03.12.2021 №  9215/6.1-33-21/6 та повідомленням від 20.01.2022 № 203/6.1-33-22/6 незаконною та такою, що є недійсною з моменту її вчинення. 
Узагальнений зміст та обґрунтування рішень судів попередніх інстанцій
30.          Розглянувши заявлений позов, Господарський суд міста Києва рішенням від 18.07.2023, яке Північний апеляційний господарський суд своєю постановою від 23.11.2023 залишив без змін, задовольнив його повністю. 
31.          Проте, Верховний Суд постановою від 23.04.2024 рішення судів попередніх інстанцій скасував, а дану справу направив на новий розгляд. 
32.          Направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд зазначив, що: 
- суди попередніх інстанцій залишили поза увагою, що Відповідач зазначав, що підставою надіслання Позивачу повідомлення про розірвання Договору було надходження до АРМА належним чином засвідченої копії ухвали Київського апеляційного суду від 16.11.2021 у справі 11-сс/824/6450/2021, якою, у свою чергу, скасовано ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30.12.2019 у справі № 757/67086/19-к про накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 ; судами надавалась оцінка застосуванню пункту 6.5 Договору до спірних правовідносин виходячи з умов пункту 6.4 Договору, однак вони не надали належної правової оцінки правомірності/неправомірності застосування Відповідачем до спірних правовідносин пункту 6.5 Договору у разі настання обставин передбачених пунктом 6.3 Договору, і тому які дії повинна(ні) вчинити сторона(ни) договору у разі настання обставин передбачених пунктом 6.3 Договору; у цій частині суди не надали також оцінки пункту 1.2 Договору щодо строку його дії у разі наявності, зокрема, судового рішення, що набрало законної сили, яким скасовано арешт прийнятих в управління активів; 
- суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки тому чи є обов`язковими дії АРМА після скасування арешту майна та повторного накладання арешту на майно щодо проведення відповідних процедур для передачі майна в управління іншим особам, чи воно повинно залишатись в управлінні попереднього управителя; 
- суди попередніх інстанцій не вирішили питання про те, чи є доцільним/недоцільним визначення належності доказів направлення на адресу Позивача повідомлення про надходження ухвали суду про скасування арешту на Активи у даній справі, з урахуванням того, що судами встановлено те, що неодноразово направлені повідомлення повертались АРМА через відмову Товариства  від їх отримання, у зв`язку з чим АРМА на підставі пункту 6.5 Договору, опубліковано повідомлення про розірвання Договору на офіційному сайті;  також суди не дослідили та не встановили, які вимоги щодо поштового відправлення були визначені сторонами у Договорі, тобто чи врегульований умовами Договору порядок вчинення сторонами відповідних поштових відправлень; 
- суди не навели належного обґрунтування того, що у випадку вчинення АРМА дій передбачених пунктом 6.5 Договору, зокрема опублікування повідомлення про розірвання договору на офіційному сайті АРМА, такі дії підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, і яким чином АРМА має нотаріально посвідчити та провести державну реєстрацію таких дій. 
33.          За наслідками нового розгляду цієї справи Господарський суд міста Києва рішенням від 26.09.2024, яке Північний апеляційний господарський суд своєю постановою від 23.06.2025 залишив без змін, відмовив у задоволенні позову.  
34.          Рішення судів мотивовані такими аргументами і обставинами. 
34.1.          Системний аналіз статей 202, 203, 651 Цивільного кодексу України та статей 1, 2, 19, 21 Закону України статей "Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів" (далі - Закон № 772-VIII) свідчить про те, що дія договору про управління активами припиняється у разі скасування арешту прийнятих в управління активів або їх конфіскації, спеціальної конфіскації, іншого судового рішення про їх стягнення в дохід держави. 
34.2.          Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 25.02.2021 у справі № 910/800/19, від 08.06.2021 у справі № 910/11203/20, від 15.07.2021 у справі № 826/17153/18, від 31.05.2022 у справі № 910/20577/20, від 22.12.2022 у справі № 640/8916/20 необхідною умовою для управління майном є наявність чинних ухвал суду (слідчого судді) про: 1) арешт майна; 2) передачу арештованого майна в управління АРМА.
34.3.          Таким чином, у разі скасування арешту на майно (актив) АРМА втрачає право володіти, користуватися, розпоряджатися арештованими активами, в тому числі і втрачається право на передачу цього майна в управління іншим особам, а тому укладені договори АРМА з третіми особами щодо управління арештованим майном (активами) підлягають припиненню. 
34.4.          За цим, з моменту скасування ухвали про арешт майна від 30.12.2019 у справі № 757/67086/19-к АРМА не мало юридичного права розпоряджатися цим майном, зокрема здійснювати управління Активами, а відтак і передавати його в управління, про що власне і зроблено застереження в пункті 6.2. Договору. 
34.5.          Положеннями статті 21 Закону № 772-VIII передбачено припинення всіх зобов`язань управителя у разі настання певної події, зокрема скасування арешту. Наведені положення кореспондуються із умовами п. 1.2. Договору, згідно із яким строк управління активами встановлюється, зокрема, до судового рішення, що набрало законної сили, яким скасовано арешт прийнятих в управління активів.
34.6.          Реалізуючи своє право на припинення Договору, Агентство письмово повідомило Товариство про розірвання договору управління майном (активами) та внаслідок поверненням відповідного листа - опублікувало на офіційному веб-сайті АРМА повідомлення про розірвання Договору.
34.7.          Враховуючи, що скасування арешту на Активи передані в управління є підставою для односторонньої відмови від Договору шляхом припинення або розірвання, оскільки така підстава визначена у п. 6.3. Договору як обов`язкова підстава для такого припинення, дії Агентства у спірних правовідносинах щодо припинення правовідносин з Товариством є законними та правомірними. 
34.8.          Повторне ж накладення арешту на Активи не є підставою для продовження строку чинності Договору, а є підставою для проведення повторного конкурсу та укладання нового договору управління майном за його результатом. В свою чергу здійснення АРМА контролю ефективності управління Товариством активами шляхом проведення виїзних перевірок не може свідчити про наявність правових підстав утримання Позивачем Активів в управлінні, а відтак відповідні аргументи Товариства у цій частині є необґрунтованими.
34.9.          При цьому, умовами Договору не передбачена обов`язковість нотаріального посвідчення правочину про припинення дії договору управління. Така вимога щодо обов`язкового посвідчення одностороннього правочину про розірвання договору управління не передбачена також і нормами законодавства.
34.10.          У спірних правовідносинах сторони погодили, що у разі повернення повідомлення на адресу Установника управління, останній здійснює повідомлення на своєму офіційному веб-сайті, з дати якого (повідомлення) договір і є припиненим (розірваним). 
34.11.          Відповідно до пункту 6.5 Договору відмова від договору, припинення або його розірвання установником управління здійснюється шляхом складення повідомлення про намір припинення дії Договору або повідомлення про розірвання Договору із зазначенням підстави такої відмови (припинення або розірвання), визначеної у пункті 6.4. розділу 6 договору, і направлення повідомлення на вказану у цьому договорі адресу Управителя. Пункт 6.5 Договору не містить вимог щодо обов`язковості направлення повідомлення цінним листом з описом. Крім того, у пункті 10.2. розділу 10 Договору передбачено порядок обміну інформацією, зі змісту якого вбачається, що запити Установника управління надсилаються як в електронному вигляді на електронну адресу Управителя, так і у письмовій формі на адресу Управителя. У цьому пункті також відсутня вимога щодо обов`язковості направлення кореспонденції цінним листом з описом.
34.12.          Агентство надало суду для огляду оригінали повідомлень щодо надходження ухвали суду про скасування арешту на Активи, повідомлення про розірвання (припинення) Договору та докази направлення їх на адресу Товариства, належним чином засвідчені копії яких було долучено до матеріалів справи, в той час як Товариство не надало жодних доказів на підтвердження того, що відмова від поштових відправлень була здійснена поза його волею. Товариство не спростувало того, що згідно із наданими Агентством поштовими відправленнями направлялися повідомлення про надходження ухвали суду про скасування арешту на Активи та повідомлення про розірвання Договору, та за реквізитами наявних у матеріалах справи листів.
34.13.          При цьому, Товариство обізнане з умовами Договору, у томі числі і з наслідками скасування арешту та неприбуття для підписання додаткового договору про припинення договору управління майном, а також із чітким усвідомленням подальших дій АРМА, а тому посилання на нечіткість, на думку Позивача, викладеної у повідомленні про розірвання договору управління майном інформації є формальними.
Касаційна скарга
35.          Не погодившись із судовими рішеннями, Позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.  
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи касаційної скарги 
36.          Касаційну скаргу подано з підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1 і 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
37.          Обґрунтовуючи наявність зазначених підстав касаційного оскарження, скаржник стверджує, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували та порушили ряд правових норм, не врахувавши при цьому висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, а саме:
-          частину третю статті 21 Закону № 772-VIII без врахування висновку, викладеного у постанові від 06.02.2025 у справі № 910/14284/23 (щодо відсутності у АРМА права на односторонню відмову від Договору); 
-          статті 76, 76 ГПК України, пункти 2, 8, 11, 19, 59, 61 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 без врахування висновків, викладених у постановах від 29.09.2020 у справі № 757/13243/17, від 03.12.2018 у справі № 910/23734/17, від 20.02.2019 у справі № 910/4476/18, від 04.08.2021 у справі № 727/80/19, від 05.10.2021 у справі № 904/4644/20 (щодо підтвердження, які саме документи пересилалися стороною тільки поштовими відправленнями з оголошеною цінністю з описами вкладення); 
-          статтю 76 ГПК України без урахування висновку, викладеного у постанові від 22.06.2023 у справі № 925/1238/22 (щодо відсутності доказів прийняття АРМА рішень про розірвання Договору);
-          статтю 525, частину першу статті 654 Цивільного кодексу України, пунктів 7.1, 7.2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20.02.2012 № 296/5 без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 27.02.2019 у справі № 913/661/17 (щодо необхідності нотаріального посвідчення правочину про припинення Договору); 
-          статтю 86 ГПК України без врахування висновку, викладеного у постанові від 30.07.2020 у справі № 357/7734/18 (щодо доктрини заборони суперечливої поведінки); 
-          статті 202, 216, 227 ГПК України (апеляційний суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотань Позивача про відкладення розгляду цієї справи та про зупинення провадження у ній).  
38.          Доводи касаційної скарги, які взагалі не містять посилань на передбачені у статті 287 ГПК України підстави касаційного оскарження судових рішень, Верховний Суд не описує й не аналізуватиме.
Узагальнені доводи іншої сторони 
39.          У відзиві на касаційну скаргу Агентство заперечує проти її задоволення. Скаргу вважає безпідставною та необґрунтованою. Із рішеннями судів попередніх інстанцій погоджується і просить залишити їх без змін. 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій 
40.          Згідно із частинами першою - другою статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
41.          Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників Позивача (Шеїн К. О.) і Відповідача (Гаврищук Є. В.), дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи щодо дотримання судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Верховного Суду вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з таких міркувань. 
42.          Однією з підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі стали положення пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.
43.          Згідно з вказаним пунктом підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
44.          Тобто, відповідно до положень згаданої норми, касаційний перегляд з указаних підстав може відбутися за наявності таких складових: 
(1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; 
(2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
45.          Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який було сформульовано у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема і пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
При цьому, з-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими. 
Подібність правовідносин суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).
46.          Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
47.          Водночас суд касаційної інстанції зазначає, що слід виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
48.          Так, скаржник у касаційній скарзі стверджує про те, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували частину третю статті 21 Закону № 772-VIII та не врахували висновку Верховного Суду щодо її правильного застосування у подібних правовідносинах, викладеного у постанові від 06.02.2025 у справі № 910/14284/23 (щодо відсутності у АРМА права на односторонню відмову від Договору).
49.          Проте, проаналізувавши постанову Верховного Суду від 06.02.2025 у справі №  910/14284/23 колегія суддів з`ясувала, що у ній відсутні правові висновки щодо застосування частини третьої статті 21 Закону № 772-VIII. Здійснюючи касаційне провадження у тій справі, Верховний Суд не погодився із доводами скаржника про необхідність формування правового висновку із піднятого питання доказування обставин належного повідомлення управителя про припинення договору управління, вказавши, що його доводи зводяться до необхідності дослідження доказів та встановлення обставин справи, які мають індивідуальний характер, притаманні для правовідносин, які виникли між сторонами саме тієї справи, виходячи з конкретних умов договорів, погоджених між сторонами. Процитований же касаційним судом висновок апеляційного господарського суду щодо недотримання Агентством порядку односторонньої відмови від договорів у тій справі, правовим висновком Верховного Суду не являється, в основу касаційного провадження покладений бути не може.
50.          Звідси доводи Товариства щодо відсутності у АРМА права в односторонньому порядку відмовлятись від Договору через скасування арешту на Активи належною підставою для касаційного оскарження судових рішень у цій справі не підкріплені, а тому розгляду судом касаційної інстанції не підлягають. 
51.          Поряд з цим, скаржник наголошує, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували статтю 525, частину першу статті 654 Цивільного кодексу України, пункти 7.1, 7.2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20.02.2012 № 296/5 та не врахували висновку Верховного Суду щодо правильного застосування вказаних норм у подібних правовідносинах, викладеного у постанові від 27.02.2019 у справі № 913/661/17 (щодо необхідності нотаріального посвідчення правочину про припинення Договору). 
52.          Проте, проаналізувавши постанову Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №  913/661/17 колегія суддів з`ясувала, що у тій справі розглядався спір про стягнення збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів. Питань, пов`язаних із припиненням договорів управління арештованим майном, суд касаційної інстанції у тій справі не вирішував, висновків щодо нотаріального посвідчення правочинів про припинення договорів управління майном - не надавав. Суть, зміст, нормативно-правове регулювання правовідносин у справах №  908/2205/22 і № 913/661/17 не мають жодних спільних ознак. Процитована ж скаржником частина одного з пунктів згаданої постанови стосується фактичних обставин тієї справи, а саме не оформлення сторонами у належній письмовій формі угоди про розірвання договору оренди землі та її державної реєстрації, як те передбачено земельним законодавством.      
53.          За наведеного, доводи Товариства щодо нотаріального посвідчення правочину про припинення дії Договору та державної реєстрації рішення про припинення (розірвання) договору управління належною підставою для касаційного оскарження судових рішень у даній справі також не підкріплені, а тому розгляду судом касаційної інстанції не підлягають. 
54.          Здійснена скаржником вказівка про те, що висновки судів попередніх інстанцій у цій частині не відповідають висновку Вищого господарського суду України, викладеного у постанові від 21.08.2010 у справі № 51/527 обґрунтуванням підстави касаційного оскарження взагалі не являється, адже висновки Вищого господарського суду України не є обов`язковими для врахування судами першої та апеляційної інстанцій.      
55.          Так само побічно згадана постанова Верховного Суду (без дати) у справі № 917/265/18 колегією суддів до уваги не приймається, адже касаційна скарга не містить аргументів про неврахування судами викладених саме у цій постанові висновків. 
56.          Положення ГПК України покладають обов`язок з визначення та доведення того, якого висновку Верховного Суду не було враховано при прийнятті оскаржуваного рішення, саме на скаржника, що, з урахуванням положень статті 290 ГПК України, зобов`язує останнього, а не суд, у скарзі повно викласти та детально описати невідповідність оскаржуваного судового рішення практиці Верховного Суду із застосування конкретної норми. Верховний Суд не наділений повноваженнями   за скаржника доповнювати  касаційну скаргу міркуваннями та обґрунтуванням підстав касаційного оскарження, яких не виклав сам скаржник. В іншому випадку вказане би призводило до порушення таких принципів господарського процесу, як змагальність та диспозитивність.
57.          Більше того, правовідносини у справі № 917/265/18 (стягнення заборгованості за кредитом) також є неподібними тим, що мають місце у справі № 908/2205/22.
58.          Крім цього, скаржник у касаційній скарзі стверджує, що суди попередніх інстанцій порушили статтю 86 ГПК України та не врахували висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 30.07.2020 у справі № 357/7734/18 (щодо доктрини заборони суперечливої поведінки).
59.          Проте, проаналізувавши постанову Верховного Суду від 30.07.2020 у справі №  357/7734/18 колегія суддів з`ясувала, що спір у тій справі виник з цивільних правовідносин, пов`язаних із визнанням недійсним договору оренди землі, укладеного орендодавцем з новим орендарем під час дії договору оренди, укладеного ним зі старим орендарем. Звідси, по-перше, Верховний Суд у тій справі не надавав і не міг надавати висновків щодо дотримання статті 86 ГПК України, по-друге, висновував у неподібних цій справі правовідносинах (відмінні зміст, суть, нормативно-правове регулювання), по-трете, зазначив про те, що застосування доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) є засобом для недопущення недійсності оспорюваного правочину всупереч принципу добросовісності, а не підставою для визнання його недійсним, в той час як спору у справі № 908/2205/22 з подібного питання при кваліфікації спірних правовідносин взагалі не виникало.   
60.          За цим, доводи Товариства щодо суперечливої поведінки АРМА належною підставою для касаційного оскарження судових рішень у даній справі знову ж таки не підкріплені, а тому розгляду судом касаційної інстанції не підлягають.
61.          Згадана скаржником у цій частині постанова Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2024 у справі № 910/14284/23 не є постановою суду касаційної інстанції, а тому обов`язкових для врахування іншими судами висновків не містить. Цитовані із цієї постанови висновки суд касаційної інстанції у постанові від 06.02.2025 не переглядав, не підтримував їх і не спростовував.  
62.          У касаційній скарзі Товариство окремо наполягає, що суди попередніх інстанцій порушили приписи статті 76 ГПК України та не врахували висновок Верховного Суду щодо правильного застосування вказаної норми, викладений у постанові від 22.06.2023 у справі № 925/1238/22 (щодо відсутності доказів прийняття АРМА рішень про розірвання Договору).
63.          Але, проаналізувавши постанову Верховного Суду від 22.06.2023 у справі №  925/1238/22 колегія суддів з`ясувала, що спір у тій справі стосувався питань визнання розірваним з певної дати договору купівлі-продажу та стягнення грошових коштів, як безпідставно набутих за таким договором. Тобто суть, зміст і нормативно-правове регулювання правовідносин у порівнюваних справах не є подібними. Спору щодо правовідносин, пов`язаних із припиненням договорів управління арештованим майном в межах справи № 925/1238/22 не було. Висновок із вказаної постанови, який цитує скаржник у касаційній скарзі щодо зрозумілості волевиявлення сторони при розірванні договору безпосередньо пов`язаний із дослідженням змісту поданих сторонами доказів, що до повноважень суду касаційної інстанції не належить.   
64.          Звідси доводи Товариства щодо відсутності повідомлення АРМА про розірвання Договору належною підставою для касаційного оскарження судових рішень у цій справі не підкріплені, а тому розгляду судом касаційної інстанції не підлягають. 
65.          Щодо ж доводів скаржника про те, що суди попередніх інстанцій порушили статті 76, 76 ГПК України, неправильно застосували пункти 2, 8, 11, 19, 59, 61 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 та не врахували висновків, викладених у постановах від 29.09.2020 у справі № 757/13243/17, від 03.12.2018 у справі № 910/23734/17, від 20.02.2019 у справі №  910/4476/18, від 04.08.2021 у справі № 727/80/19, від 05.10.2021 у справі №  904/4644/20 щодо правильного застосування вказаних правових норм у подібних правовідносинах, колегія суддів зазначає таке.  
66.          Як вже зазначалося, розглядаючи дану справу, суди попередніх інстанцій встановили, що 08.12.2021 Агентство надіслало на адресу Товариства лист-повідомлення (вих. №  9215/6.1-33-21/6 від 03.12.2021), в якому вказало, що до АРМА надійшла заява адвоката Паламарчука О. В. від 25.11.2021 б/н про повернення майна, до якої додано копію ухвали Київського апеляційного суду від 16.11.2021 у справі № 11-сс/824/6450/2021 про скасування ухвали про накладення арешту від 30.12.2019 у справі № 757/67086/19-к. У цьому листі Відповідач також прохав Позивача здійснити відповідні заходи на виконання пунктів 6.3.1., 6.3.2., 6.3.3. Договору та прибути за місцезнаходженням Установника управління для підписання додаткового договору щодо припинення Договору у зв`язку з надходженням судового рішення, що набрало законної сили, яким скасовано арешт прийнятих в управління активів. Проте, Товариство відмовилося від отримання зазначеного листа-повідомлення.
67.          17.12.2021 Агентство знову надіслало Товариству лист-повідомлення (вих. №  9507/6.3.1-33-21/6) фактично аналогічного змісту. Зазначений лист-повідомлення   повернувся на адресу АРМА за закінченням строку зберігання. 
68.          24.12.2021 Агентство втретє надіслало на адресу Товариства лист-повідомлення (вих. №  9609/6.1-33-21/6 від 23.12.2021), яким повідомило про необхідність здійснити заходи на виконання пунктів 6.3.1., 6.3.2., 6.3.3. Договору. Від отримання зазначеного листа-повідомлення Товариство знову ж таки відмовилося. 
69.          21.01.2022 Агентство надіслало Товариству повідомлення про розірвання Договору (вих. № 203/6.1-33-22/6 від 20.01.2022), зміст якого є подібним раніше надісланим. Зі свого боку Товариство ще раз відмовилося отримувати відповідне повідомлення. 
70.          13.09.2022 Агентство надіслало Товариству ще один лист-повідомлення (вих. №  946/6.1-33-22/6 від 13.09.2022), в якому вже вкотре наголосило на необхідності здійснити заходи на виконання пунктів 6.3.1., 6.3.2., 6.3.3. Договору.
71.          Після цього, 21.09.2022 на офіційному веб-сайті Агентства опубліковано оголошення (https://arma.gov.ua/news/typical/ogoloshennya-pro-pripinennya-rozirvannya-dogovoru) під заголовком "Оголошення про припинення (розірвання) договору", відповідно до якого у зв`язку з невиконанням Товариством умов договору, укладеного 07.05.2021 щодо передачі в управління майна, переданого в управління АРМА ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28.12.2020 у справі № 757/57430/20-к, Договір припинено (розірвано) з дня опублікування цього оголошення.
72.          За наведених обставин та на виконання вказівок Верховного Суду суди попередніх інстанцій врахували, що пункт 6.5 Договору не містить вимог щодо обов`язковості направлення повідомлення цінним листом з описом. Крім того, у пункті 10.2. розділу 10 Договору передбачено порядок обміну інформацією, зі змісту якого вбачається, що запити Установника управління надсилаються як в електронному вигляді на електронну адресу Управителя, так і у письмовій формі на адресу Управителя. У цьому пункті також відсутня вимога щодо обов`язковості направлення кореспонденції цінним листом з описом.
73.          Агентство надало господарському суду першої інстанції для огляду оригінали повідомлень щодо надходження ухвали суду про скасування арешту на Активи, повідомлення про розірвання (припинення) Договору та докази направлення їх на адресу Товариства, належним чином засвідчені копії яких було долучено до матеріалів справи, в той час як Товариство не надало жодних доказів на підтвердження того, що відмова від поштових відправлень була здійснена поза його волею. Товариство не спростувало того, що згідно із наданими Агентством поштовими відправленнями направлялися повідомлення про надходження ухвали суду про скасування арешту на Активи та повідомлення про розірвання Договору, та за реквізитами наявних у матеріалах справи листів.
74.          Враховуючи встановлені обставини та надані Агентством докази, суди попередніх інстанцій констатували належне виконання останнім свого обов`язку із сповіщення Товариства про припинення Договору. У цій частині суди врахували вказівки Верховного Суду, який направляючи дану справу на новий розгляд акцентував на необхідності вирішення питання щодо доцільності/недоцільності визначення належності доказів направлення на адресу Позивача повідомлення про надходження ухвали суду про скасування арешту на Активи у справі з урахуванням того, що неодноразово направлені повідомлення повертались АРМА саме через відмову Товариства  від їх отримання.    
75.          За наведеного, колегія суддів вважає, що у даному випадку відсутні правові підстави для здійснення касаційного провадження у цій справі з покладення в його основу висновків Верховного Суду із наведених скаржником постанов у справах №  757/13243/17, № 910/23734/17, №  910/4476/18, № 727/80/19 і №  904/4644/20, оскільки формулювалися цитовані Товариством висновки за відмінних від цієї справи фактичних обставин та на основі досліджених саме у тих справах доказів, в той час як вище суд вже відмітив, що не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
76.          Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").
77.          Умови прийнятності касаційної скарги за змістом норм законодавства можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення Європейського суду з прав людини у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).
78.          Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
79.          Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.
80.          Зважаючи на те, що постанови суду касаційної інстанції, на які посилається Позивач у касаційній скарзі в обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, для касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій, прийняті касаційним судом у неподібних справі №  908/2205/22 правовідносинах, колегія суддів Верховного Суду, на підставі наведеного вище пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України, дійшла висновку про закриття касаційного провадження з наведеної підстави касаційного оскарження за касаційною скаргою Товариства на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2025 і рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 у цій справі 
81.          Ще однією правовою підставою для касаційного оскарження судових рішень у цій справі є приписи пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України, згідно з якими підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.    
82.          Щодо цієї підстави касаційного оскарження Товариство стверджує про те, що господарський суд апеляційної інстанції при розгляді його апеляційної скарги порушив положення статей 202, 216, 227 ГПК України, оскільки необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотань Позивача про відкладення розгляду цієї справи на іншу дату та про зупинення провадження у ній.  
83.          Розглянувши наведені скаржником доводи, колегія суддів Верховного Суду зазначає таке.
84.          Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
85.          При цьому, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи (пункт 10 частини третьої статті 2 ГПК України).
86.          Дотримання розумних строків розгляду справи є важливим та одним з пріоритетних принципів господарського судочинства. Поряд із цим існують обставини, за яких суд має право або ж зобов`язаний зупинити провадження у справі.
87.          Зупинення  провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням певних визначених законом обставин, що перешкоджають подальшому руху справи до їх усунення.
88.          Зупинення  провадження у справі не повинне розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи і застосовується лише за обставин, визначених процесуальним законом.
89.          Порядок та умови  зупинення  провадження у справі врегульовано положеннями статей  227,  228 ГПК України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі.
90.          Так, зокрема положеннями пункту 5 частини першої статті  227  ГПК України передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
91.          Відповідно до пункту 4 частини першої статті 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 5 частини першої статті  227  цього Кодексу, до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.
92.          Звертаючись до власних правових висновків, викладених, зокрема у постановах від 13.05.2021 у справі №  917/349/20  та від 14.12.2022 у справі №  906/750/21  Верховний Суд нагадує, що метою  зупинення  провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення судом обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте мають значення для розгляду справи, провадження у якій зупиняється.
93.          За змістом наведеного пункту 5 частини першої статті  227  ГПК України обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду до вирішення іншої справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
94.          Під неможливістю розгляду справи слід розуміти неможливість для господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.
95.          Отже, для вирішення питання про  зупинення  провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: 1) як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; 2) чим обумовлюється неможливість розгляду справи.
96.          Як слідує з обставин цієї справи, 17.01.2025 Позивач подав до суду апеляційної інстанції клопотання про зупинення у ній провадження до набрання законної сили рішенням суду у справі № 335/3729/22, що розглядається Солом`янським районним судом м. Києва. 
97.          В обґрунтування вказаного клопотання заявник посилався на те, що у провадженні Солом`янського районного суду м. Києва знаходиться справа № 335/3729/22 за обвинуваченням ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191 та ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 366 КК України, а також ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 та ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 366 КК України.
98.          Потерпілими у тій справі є: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . Потерпілі (цивільні позивачі) заявили цивільні позови про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями на загальну суму 18 507 454, 30 грн.
99.          Як вказувало Товариство, під час розгляду тієї справи суд буде вирішувати питання по заявленим цивільним позовам потерпілих, а також про спеціальну конфіскацію Активів. За його доводами,   Солом`янський районний суд м. Києва під час розгляду кримінальної справи № 335/3729/22 буде встановлювати обставини того, що обвинувачені придбали Активи за рахунок доходів отриманих злочинних шляхом з метою їх приховування, а також обставини того, що обвинувачені використовували Активи з метою вчинення в них кримінальних правопорушень.
100.          Однією ж з підстав позову у справі № 908/2205/22 є те, що одностороння відмова Відповідача від Договору є недійсною через наявність чинної ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29.11.2021 у справі № 757/63208/21-к, якою накладено арешт на Активи для забезпечення спеціальної конфіскації та у якій зазначені відомості про те, що Активи придбані з метою приховування обвинуваченими доходів отриманих злочинним шляхом, а також те, що Активи використовувались обвинуваченими з метою вчинення в них кримінальних правопорушень. 
101.          Таким чином, як вказував заявник, підстави заявлених позовних вимог у даній справі залежать від обставин, які мають бути встановлені в межах кримінальної справи № 335/3729/22.
102.          Проте,  як цілком підставо вказав господарський суд апеляційної інстанції, з наведених обґрунтувань слідує, що розгляд справи   № 335/3729/22 жодним чином не впливає на подання і оцінку доказів у справі № 908/2205/22. Будь-який із критеріїв, встановлений у пункті 5 частини першої статті  227  ГПК України у даному випадку відсутній. 
103.          Ураховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду не вбачає підстав вважати, що відмова у задоволенні клопотання Товариства про зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили рішенням суду у справі №  335/3729/22 була необґрунтованою. 
104.          Крім цього, 09.06.2025 Позивач подав до апеляційного господарського суду ще одне клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням суду у справі № 640/37482/21.
105.          Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, господарський суд апеляційної інстанції 23.06.2025 подане скаржником клопотання залишив без розгляду з підстав порушення процесуального строку його подання. 
106.          У тексті касаційної скарги Товариство дублює текст свого клопотання та висловлює свою незгоду з тим, що суд апеляційної інстанції не задовольнив його по суті з підстав, передбачених у статті 227 ГПК України. Але, при цьому скаржник не враховує, що подане ним клопотання апеляційний суд залишив без розгляду і жодних висновків по суті цього клопотання не надавав. Позивач не наводить будь-яких заперечень щодо вчиненої судом апеляційної інстанції процесуальної дії у вигляді залишення поданого клопотання без розгляду, а відтак оцінки його доводам щодо суті поданого клопотання суд касаційної інстанції надати не може.  
107.          Поряд з цим, 23.06.2025 до апеляційного господарського суду від двох представників Товариства надійшло два клопотання про відкладення розгляду цієї справи на іншу дату. Одне з клопотань було мотивоване неможливістю забезпечення явки представниці в судовому засіданні через перебування у відрядженні, друге - необхідністю часу для ознайомлення нового представника з матеріалами даної справи.
108.          Розглянувши вказані клопотання, Північний апеляційний господарський суд відмовив у їх задоволенні. У свою чергу скаржник наполягає на необґрунтованості та неправомірності таких процесуальних дій.
109.          Верховний Суд у цій частині виходить з того, що  відкладення  розгляду справи  є правом  суду та здійснюється ним, з урахуванням конкретних обставин у справі та у разі визнання причин неявки сторін поважними. При цьому  відкладення  розгляду справи є прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
110.          Процесуальний закон не містить приписів щодо обов`язкового здійснення апеляційного розгляду за участю представників учасників справи. Не зазначалося про таку участь як обов`язкову і в ухвалі про призначення судового засідання у цій справі.
111.          Відмовляючи у задоволенні відповідних клопотань, суд апеляційної інстанції вказав, що: (1) наведені у першому клопотанні причини не належать до об`єктивних причин неможливості представниці Позивача бути присутньою в судовому засіданні у цій справі    з огляду на суб`єктивне обрання нею поведінки, коли вона на власний розсуд надає пріоритет відбуттю у відрядження перед участю в судовому засіданні; (2) наведені у другому клопотанні причини також не належать до об`єктивних причин неможливості представника Позивача бути присутнім в судовому засіданні, адже укладення договору правничої допомоги з представником лише 20.06.2025, тобто за три дні до   проведення судового засідання по розгляду справи   є суб`єктивною дією самого Позивача, на якого, в свою чергу, покладається обов`язок вживати необхідні заходи завчасно для ознайомлення з матеріалами справи.
112.          Суд підсумував, що у спірних правовідносинах саме на Позивача, як на зацікавлену особу, покладається організація процесу взаємодії, з його представниками, яка має бути ефективною, та завчасне отримання інформації щодо відбуття одного представника у відрядження задля уповноваження завчасно іншого - для   представництва його інтересів.   
113.          Враховуючи наведене, Верховний Суд вважає, що господарський суд попередньої інстанції чітко та обґрунтовано мотивував відхилення поданих Позивачем клопотань і жодних порушень норм процесуального права при цьому не допустив.
114.          Звідси, заявлена скаржником у касаційній скарзі інша підстава касаційного оскарження судових рішень, передбачена у пункті 4 частини другої статті 287 ГПК України свого підтвердження в межах здійснення касаційного провадження у цій справі не знаходить.  
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
115.          Як вже зазначалося, з огляду на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, колегія суддів Верховного Суду на підставі пункту 5 частини першої статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Позивача у частині зазначеної підстави касаційного оскарження.
116.          Разом з цим, за змістом пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції  без змін,  а скаргу без задоволення.
117.          Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення -  без змін,  якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
118.          Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, встановлену відсутність іншої підстави касаційного оскарження, визначену пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги у цій частині та про залишення оскаржених постанови  і рішення без змін.
Судові витрати
119.          Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги судові витрати за її подання покладаються на скаржника.  
Керуючись статтями 296, 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торенерджі Груп" з підстави  касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України,  закрити.
2.  Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торенерджі Груп"  з підстави  касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2025 і рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 у справі №  908/2205/22  залишити  без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                            Міщенко І. С.

Судді                                                                                                     Берднік І. С.

                                                                                                                 Зуєв В. А.