ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/15204/25 (суддя Златін С.В., м. Дніпро)	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),
суддів: Шальєвої В.А., Іванова С.М., 
за участю секретаря судового засідання Перетятько К.С., 
розглянувши у відкритому судовому засідання адміністративну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства «ПАВЛОГРАДЖИТЛОСЕРВІС» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року у справі №160/15204/25 за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до комунального підприємства «ПАВЛОГРАДЖИТЛОСЕРВІС» Павлоградської міської ради про стягнення податкового боргу,- 

ВСТАНОВИВ: 

Головне управління ДПС у Дніпропетровській області 23 травня 2025 року звернулося до суду з позовом до комунального підприємства «ПАВЛОГРАДЖИТЛОСЕРВІС», згідно з яким, просить стягнути з відповідача до бюджету податкового боргу у розмірі 1108524,38 грн. 
Позов обґрунтовано тим, що в інтегрованих картках відповідача станом на день звернення його з цією позовною заявою до суду обліковується податковий борг. Позивачем було вжито заходи, визначені Податковим кодексом України для його погашення та надіслано на адресу відповідача податкову вимогу. Несплата відповідачем у встановлені терміни суми грошових зобов`язань стало підставою для звернення до суду з цим адміністративним позовом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року позов задоволено частково.
Суд стягнув податковий борг з Комунального підприємства «Павлограджитлосервіс» Павлоградської міської ради у розмірі 1 108 524,38 грн до бюджету шляхом стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків.
У задоволені позову в іншій частині – відмовив.
Рішення суду мотивовано наявністю підстав для часткового задоволення позову, оскільки податковий борг з юридичних осіб підлягає стягненню шляхом стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, а не шляхом стягнення податкового боргу як вказує позивач у позовній заяві.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його в апеляційному порядку з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити повністю.
В апеляційній скарзі зазначає, що суд не взяв до уваги пропуск позивачем строків давності передбачених ст. 102 ПК України; направлення відповідачем суду довідки про сплату ПДВ в сумі 1185726,40 грн; порушення черговості вжиття заходів щодо погашення податкового боргу; не повідомлення підприємства належним чином про борг. Податкові повідомлення-рішення на які посилається позивач містять помилки. Борги що рахуються за підприємством з 2015 року не відносяться до сплати поточних платежів ПДВ.
Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, позивач просить у її задоволені відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Зазначає про безпідставність доводів відповідача викладених в апеляційній скарзі.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідач має заборгованість у розмірі 1108524,38 грн., яка виникла на підставі податкових декларацій з ПДВ, копії яких містяться у матеріалах справи, та податкових повідомлень – рішень: від 30.11.2023 року № 0355030410 на суму 38 558,20 грн.; від 24.04.2024 року № 189520410 на суму 2 464,85 грн.; від 02.08.2024 року № 0499790410 на суму 1 053,03 грн.
У матеріалах справи є докази направлення відповідачу вказаних податкових повідомлень – рішень. Доказів оскарження зазначених податкових повідомлень – рішень не надано.
Також відповідачем нарахована пеня у розмірі 478 961,30 грн. Доказів оскарження дій податкового органу стосовно нарахування пені відповідачем не надано.
Стягнення з відповідача податкового боргу є предметом спору переданого на вирішення суду. 
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), податковим боргом визнається сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до положень підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Пунктом 31.1 статті 31 ПК України визначено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків визначається календарною датою.
Згідно із статтею 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Пунктом 38.1 статті 38 ПК України передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Відповідно до пунктів 95.1-95.2 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. 
Таким чином, оскільки за відповідачем рахується податковий борг та доказів погашення такої заборгованості ним не надано, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність підстав для часткового задоволення цього позову та стягнення непогашеної суми податкового боргу шляхом стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, а не шляхом стягнення податкового боргу як вказує контролюючий орган у позовній заяві.
При цьому, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними твердження відповідача в апеляційній скарзі щодо неналежного повідомлення контролюючим органом його про існування податкової вимоги, оскільки позивачем було виставлено відповідачу податкову вимогу 22.11.2013 року яка була отримана посадовою особою підприємства про що наявний запис у її корінці. 
Щодо інших доводів відповідача викладених в апеляційній скарзі щодо пропуск позивачем строків давності передбачених ст.102 ПК України, наявності в податкових повідомленнях-рішеннях на які посилається позивач помилок, відсутності передумов для подачі позову, неправильного зарахування платежів слід зазначити, що під час розгляду справи суд першої інстанції дослідив та правильно вирішив усі основні питання віднесені на його розгляд та аргументи сторін, в тому числі і ті які зазначені в апеляційній скарзі, тому підстав для повторного вирішення цих аргументів у зв`язку з їх викладенням в апеляційній скарзі немає. 
Відносно доводів відповідача, які зводяться до незгоди з судовим рішенням слід зазначити, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду.
Всі інші аргументи апеляційної скарги не є доречними і важливими аргументами, оскільки не спростовують висновок суду про наявність підстав для задоволення позову. 
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу комунального підприємства «ПАВЛОГРАДЖИТЛОСЕРВІС» – залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року у справі №160/15204/25 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 29 січня 2026 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко 

суддя В.А. Шальєва 

суддя С.М. Іванов