Дата документу 03.02.2026 Справа № 333/4500/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №333/4500/25  Головуючий у 1-й інстанції: Варнавська Л.О. Провадження № 22-ц/807/155/26  Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
03 лютого 2026 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Кочеткової І.В., Кухаря С.В.,  Остащенко О.В.,  	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника за довіреністю ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказу про дисциплінарне стягнення, стягнення заробітної плати та моральної шкоди, - 

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказу про дисциплінарне стягнення, стягнення заробітної плати та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 працює машиністом тепловоза, робоче місце – безпосередньо у маневрове депо Запоріжжя-2. Перелік виконуваної роботи викладено в довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників Випуск 66 «Залізничний транспорт і метрополітен», що у відповідності посадової інструкції. Будь яких допусків, інструктажів на виконання іншої професії, не має. 
По статуту АТ «Українська залізниця» є унітарним підприємством з 2018 року. Маневрове (зворотнє) депо Запоріжжя-2 (начальник Савєльєв І.В.) є структурним підрозділом АТ «Укрзалізниця» та знаходиться з березня 2022 року в оперативному управлінні Синельнівського локомотивного депо (начальник депо Ілінзеєр А.В.) регіональної філії «Придніпровська залізниця» (директор Момот О.І.) Акціонерного товариства «Українська залізниця»(голова правління Перцовський О.С.).

ОСОБА_1 є член первинної Вільної профспілки працівників локомотивного депо Мелітополь, профспілки яка є підписантом Колективного договору Мелітопольського локомотивного депо і який діє в структурному підрозділі. В АТ «Укрзалізниця» є найбільше підприємство України, і після зміни Статуту, будь якого Колективного договору не існує та в порушення Закону не укладалось. 

Наказом №2/С від 12 лютого 2025 року начальником структурного підрозділу «Синельниківське локомотивне депо», а саме п. 3 Наказу, на позивача накладено дисциплінарне стягнення – догану з мотивів того, що він не вижив заходів та не повідомив про випадок переміщення тепловозів. Із наказом він не згодний, оскільки він працює машиністом тепловоза у маневровому депо Запоріжжя-2, є членом первинної Вільної профспілки. 

З наказом №2/С його було ознайомлено 27 лютого 2025 року. 

25 січня .2025 року в нічну зміну з 19-00 до 07-00 на резерві тепловозу 2ТЕ116 позивача, як машиніста разом з помічником було допущено до роботи. Також по завданню чергового по депо виконував контроль стану локомотивного парку. Засобів зв`язку йому не було видано. Він не проходив інструктаж на додаткову роботу. Локомотив ЧМЕЗ-2960 бригаді не надавався. 25-26 січня 2025 року локомотив ЧМЕЗ-2960 було перегнано з 47 колії на 26 колію. 26 січня 2025 року з`ясовано, що рівень палива по склу був відповідний, але з`ясовано, що замість палива в бак була залита вода. Вважає, що він не міг подати будь-які сигнали про пересування локомотива.

Наказ відповідача вважає нікчемним у зв`язку з грубим порушенням гарантій діяльності профспілки та членів профспілки на захист, засобом грубого ігнорування засад Розділу 10 Положення про оплату праці працівників АТ Укрзалізниця від 27.04.2019 №285 та п.3.1.8, 3.1.10 Галузевої угоди. Тому начальник депо, його по факту не міг надати працівнику і надати профорганізації на узгодження, у відповідності до п.10.18 Положення про оплату праці працівників АТ Укрзалізниця, тим більше для ведення в дію, а саме зміни умови оплати одноособово не можливо без засідання комісії по оплаті праці та відповідних процедур погодження і видачу наказу про зміну умов оплати. 

Наказ №2/С від 12 лютого 2025 року ґрунтується на Протоколі від 27 січня 2025 року за підписом особи, яка не має організаційно-правового розпорядження на проведення і встановлення можливого порушення трудової дисципліни. В порушення вищезазначеним норм Галузевої угоди, ні позивачу, ні профспілці не було доведено про протокольне рішення від 27 січня 2025 року до моменту оприлюднення наказу 27 лютого 2025 року. Також на оперативній нараді 06 лютого 2025 року за участі профспілки, протоколу не велось, на підставі якого нібито встановлено факт порушення трудової дисципліни бригадою позивача та бригади денної зміни 25 січня 2025 року.

На підставі вищевикладеного просив суд скасувати п.3 Наказу №2/С від 12 лютого 2025 року по АТ «Українська залізниця», як такий, що порушує трудове законодавство на зміну оплати праці. Стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 оплату праці в розмірі 18 000 грн, з урахуванням обов`язкових платежів та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. 

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2025 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 в особі представника за довіреністю ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Крім того, просить стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 4 228 грн .

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що суд допустив до участі в якості представника юридичної особи – відповідача, особу, яка не має доручення від голови правління, у відповідності до Статуту АТ «Укрзалізниця»; відсутність у заступника начальника структурного підрозділу «Синельниківське локомотивне депо» повноважень на проведення оперативних нарад та прийняття рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності та порушення вимог Положення про оплату праці працівників АТ «Українська залізниця», затвердженого протокольним рішенням засідання правління товариства від 21.12.2021 №Ц-56/143 Ком.т (зі змінами); відповідач не дотримався вимог ст. 149 КЗпП України; порушення роботодавцем норм Галузевої угоди та колективного договору через неповідомлення профспілки та не передання матеріалів оперативної наради; ігнорування доказів, формального підходу до розгляду справи. 

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Акціонерне товариство «Українська залізниця» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем надано належні та допустимі докази на підтвердження фактів винного вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку. Відповідачем додержані передбачені статтями 147-149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, враховані обставини, за яких вчинено проступок.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного. 

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що  ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з відповідачем, працює машиністом тепловоза, робоче місце – безпосередньо у маневрове депо Запоріжжя-2.

Відповідно до Протоколу №309/94 від 27 січня .2025 року оперативної наради під головуванням заступника начальника депо І. Бур`яна, встановлено, що порядком денним був розгляд випадку несправності тепловозу ЧМЕЗ-2960 в добу 26 січня 2025 року Надали пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , машиністи тепловоза ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , помічники машиніста тепловоза ОСОБА_6 , ОСОБА_7 нарада встановила, що 26 січня 2025 року після 07-00 години під час приймання тепловозу ЧМЕЗ-2960 була виявлена несправність тепловоза, яка могла бути викликана потраплянням води в паливну систему. З пояснень машиніста тепловоза ОСОБА_5 та помічника машиніста тепловоза ОСОБА_6 встановлено, що 25 січня 2025 року вони локомотив ЧМЕЗ-2960 заглушили та закріпили на колії №47. 25 січня 2025 року о 19-00 годині на зміну заступила резервна локомотивна бригада в складі машиніста ОСОБА_1 та помічника машиніста ОСОБА_7 . З рапорту машиніста тепловоза ОСОБА_1 наданого 27 січня 2025 року встановлено, що 25 січня 2025 року після явки о 19-00 годині в зворотне локомотивне депо Запоріжжя-2 після проходження медичного огляду розпочали приймання гальмівних башмаків. Під час виконання замірів палива вони почули звук запуску тепловоза по колії №47 після виходу з цеху тепловози вже були на колії №26. По приходу на колію № НОМЕР_1 локомотивна бригада виявила, що тепловози заглушені та закріплені гальмівними башмаками, при цьому в тепловозах були відсутні будь-які особи. Рівень палива в паливних баках співпадав з зазначеними в ТУ-152. Аналізом журналу технічного стану локомотива ЧМЕЗ-2960 форми ТУ-152 встановлено, що резервною локомотивною бригадою в складі машиніста ОСОБА_1 та помічника машиніста ОСОБА_7 в порушення вимог п. 15 наказу 436/ТЧ від 01 квітня 2024 року, п. 3 наказу №672/ТЧ від 16 травня 2024 року не зробили запис в журналі технічного стану форми ТУ-152 щодо його приймання, що в свою чергу є невиконанням вимог п. 3.1 Інструкції локомотивній бригаді ЦТ-0106, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №876-ЦЗ від 22 листопада 2004 року в частині «Знати і чітко виконувати вимоги Правил технічної експлуатації залізниць України, Інструкції з сигналізації залізниць України, Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, чинних інструкцій, наказів, указівок та інших нормативно-правових актів, віднесених до кола обов`язків працівників локомотивних бригад, правил та інструкцій з безпеки руху, охорони праці та пожежної безпеки при експлуатації, ремонті локомотивів» (т. 1 а.с.10-14). 

Відповідно до Акту від 27 січня 2025 року, складеного ТЧЗ-7 ОСОБА_8 , ТЧНДЕ-7 Савєльєв І., ТЧМІ-7 Бренч С., про те, що ТЧЗ-7 Бур`ян І. в присутності ТЧНДЕ-7 Савєльєв І., ТЧМІ-7 ОСОБА_9 , був проведений розбір згідно випадку який стався 26 січня 2025 з локомотивними бригадами у складі машиніста ОСОБА_5 та помічник машиніста ОСОБА_6 , машиніста ОСОБА_1 та помічника машиніста ОСОБА_7 в ході рішення №309/94 від 27 січня 2025 року (т. 1 а.с.19 зворот).

Наказом №2/С від 12 лютого 2025 року ( пунктом 3) начальника структурного підрозділу «Синельниківське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ОСОБА_10 оголошено догану машиністу тепловоза дільниці експлуатації локомотивів зворотного локомотивного депо Запоріжжя ІІ ОСОБА_1 , згідно ст. 147 КЗпП України за неналежне виконання посадових обов`язків. В мотивувальній частині наказу зазначено, що резервна локомотивна бригада у складі машиніста тепловоза ОСОБА_1 та помічника машиніста тепловоза ОСОБА_7 у добу 25 січня 2025 року не вжили заходів та не повідомили про даний випадок в.о. РПЧД ОСОБА_11 про випадок переміщення тепловозів, чим порушили п.1.3 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996 №411, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.02.1997, р.№50/1854, в частині «Кожний працівник залізничного транспорту зобов`язаний подавати сигнал зупинки поїзду чи маневровому составу, а також вживати інших заходів для їх зупинки у випадках які загрожують життю та здоров`ю людей або безпеці руху» та п.1.7 Правил в частині «Усі інші працівники повинні знати загальні обов`язки працівників залізничного транспорту, передбачені цими Правилами, Правила та інструкції з охорони праці, посадові інструкції та інші документи, які встановлюють обов`язки працівників» ( т. 1 а.с.9).

Відповідно до Акту від 14 лютого 2025 року, складеного ТЧЗ-7 ОСОБА_8 , ТЧНДЕ-7 Савєльєв І., ТЧМІ-7 ОСОБА_9 , про те, що машиніст ОСОБА_5 та помічник машиніста ОСОБА_6 , машиніст ОСОБА_1 та помічник машиніста ОСОБА_7 в їх присутності відмовились ознайомитись з наказом №2/С від 12 лютого 2025 року про притягнення їх до дисциплінарної відповідальності під підпис (т. 1 а.с.19).

З вимогами наказу №672/ТЧ ОСОБА_1 ознайомлений 27 лютого 2025 року, що підтверджується його власноручним записом на наказі, зробив напис, що з наказом не згоден (а.с.19 зворот).

Згідно вимог п.1.7 Місцевої інструкції з організації проведення маневрової роботи, порядку закріплення рухомого складу на тракційних коліях «Запорізького моторвагонного депо» та «Запорізького оборотного локомотивного депо структурного підрозділу «Синельниківське локомотивне депо», а саме: «Маневрові локомотивні бригади призначаються згідно з добовими нарядами ТД-7 і РПЧ-3 з дотриманням вимог пункту 1.2 інструкції ЦТ-0106. Перед початком роботи маневрові локомотивні бригади ТД-7 і РПЧ-3 зобов`язані пройти встановленим порядком медогляд, ознайомитися з наказами та розпорядженнями з безпеки руху, охорони праці, отримати у РПЧД план на маневрову роботу», згідно добового завдання в ніч з 25 січня 2025 року на 26 січня 2025 року ніяких робіт з передислокації та видачі тепловозів не було заплановано. 

Згідно п.1.8 Місцевої інструкції з організації проведення маневрової роботи, порядку закріплення рухомого складу на тракційних коліях «Запорізького моторвагонного депо» та «Запорізького оборотного локомотивного депо структурного підрозділу «Синельниківське локомотивне депо», а саме: «При заступанні на зміну та по закінченню зміни локомотивна бригада електропоїзда (на маневрах по депо) і локомотивна бригада ТД-7 під час приймання (здачі) парку повинні ознайомитися з наявністю, розташуванням рухомого складу на території депо, перевірити надійність його закріплення (згідно ДОДАТКУ 2), знаходження рухомого складу в межах габариту, переконатися в наявності встановлених засобів закріплення, а, також їх справність. Про результати перевірки доповісти РПЧД, а також Надати інформацію ОСП щодо наявності (відсутності) габариту», при цьому локомотивною бригадою в складі машиніста тепловоза ОСОБА_1 та помічника машиніста тепловоза ОСОБА_7 дані вимоги не були виконані, що в свою чергу є невиконанням вимог п.3.1 Інструкції локомотивній бригаді ЦТ-0106 затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №876-Ц3 від 22.11.2004 року в частині: «Знати і чітко виконувати вимоги Правил технічної експлуатації залізниць України; Інструкції з сигналізації залізниць України, Інструкції з руху поїздів маневрової роботи на залізницях України, чинних інструкції, наказів указівок та інших нормативно-правових актів, віднесених до кола обов`язків працівників локомотивних бригад, правил та інструкцій з безпеки руху та перевірку знань нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи працівниками залізничного транспорту України, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 14.06.2007 №499.

Відповідно до Подання члена профкому ВППЛДМ, голова Вільної профспілки працівників локомотивного депо Мелітополь Куліков А.М. від 05.03.2025 за вих.№01-25, адресоване директору регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» Момоту О.І., з вимогою скасувати Наказ №2/С від 12 лютого 2025 року начальника структурного підрозділу «Синельниківське локомотивне депо» РФ Придніпровська залізниця АТ Укрзалізниця, А.Ілінзеєра, як таке яке прийняте на надуманих маніпулятивних та нікчемних підставах, в порушення засад п.3.1.8, 3.1.10 Галузевої угоди, розділу 10 (п.10.18, 10.19) Положення про оплату праці АТ Укрзалізниця. Підстави порушення: перманентне порушення посадовими особами АТ Укрзалізниця гарантій діяльності профспілки та членів профспілки на захист засобом ігнорування локально-нормативних актів АТ Укрзалізниця через зловживання владою посадовими особами АТ. Також зазначено, що Наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності, який посилається на Протокол (за підписом одної особи) і який не було узгоджено з профспілкою, нікчемний в порушення п. 10.18, 10.19 Розділу 10 Положення про оплату праці АТ Укрзалізниця, в якому голова профспілки просить провести комісійну перевірку за участі представників профспілки стану дотримання Законодавства України на регіональній філії АТ Укрзалізниця Придніпровської дороги (т. 1 а.с.15-16). 

Відповідно до листа першого заступника директора регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» Борецький А., начальник служби локомотивного господарства регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» Степаненко Ю., від 25.03.2025 за вих.43-Придн-3/26, адресований ОСОБА_12 , щодо звернення про скасування наказу 2/С від 12 лютого 2025 року, як зазначалося, машиніст тепловоза ОСОБА_1 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за порушення п.15 наказу 436/ТЧ від 01.04.2024, п.3 наказу 571/ТЧ від 30.04.2024, п. 3 наказу №672/ТЧ від 16.05.2024, п.3.1 Інструкції локомотивній бригаді ЦТ-0106 затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №876-ЦЗ від 22.11.204, п.1.7 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996 №411, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.02.1997 №50/1854. З приводу не запрошення представників Вільної профспілки працівників локомотивного депо Мелітополь на оперативну нараду 27 січня 2025 року повідомили, що станом на 20.03.2025 до структурного підрозділу «Синельниківське локомотивне депо» відомостей, списку працівників, які є членами вищевказаної профспілки не надходило. Членські внески з машиніста тепловоза ОСОБА_1 не утримуються в жодну профспілку. Щодо порушення начальником Синельниківського локомотивного депо вимог Положення про оплату праці працівників Акціонерне товариство «Українська залізниця», затвердженого протокольним рішенням засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 21.12.2021 №Ц-56/143 Ком.т (зі змінами), то вищезазначений документ не регулює питання застосування дисциплінарних стягнень (т. 1 а.с.17-18).

Відповідно до Подання члена профкому ВППЛДМ, голова Вільної профспілки працівників локомотивного депо Мелітополь Куліков А.М. від 10.04.2025 за вих.№02-25, адресоване Голові правління АТ «Українська залізниця» Перцовському О.С., повідомив, що Наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності, який посилається на Протокол (за підписом одної особи) і який не було узгоджено з профспілкою, нікчемний в порушення п. 10.18, 10.19 Розділу 10 Положення про оплату праці АТ Укрзалізниця, в якому голова профспілки просить провести комісійну перевірку за участі представників профспілки стану дотримання Законодавства України на регіональній філії АТ Укрзалізниця Придніпровської дороги (т. 1 а.с.21-23). 

Відповідно до листа першого заступника директора регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» Борецький А., заступника директора регіональної філії з управління персоналом та соціальної політики регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» Литвинова І., від 08.05.2025 за вих.43-Придн-3/60, адресований ОСОБА_12 , в якому було повідомлено, що було виявлено факт порушення ОСОБА_1 підтвердили обставини викладені в листі від 25.03.2025 за вих.43-Придн-3/26 (т. 1 а.с.24).

Відповідно до Витягу з Книги обліку результатів перевірки знань нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи Департамент локомотивного господарства, СП «Синельниківське локомотивне депо» РФ «Приніпровська залізниця», Акціонерне товариство «Українська залізниця» регіональна філія «Придніпровська залізниця» Форма ЦРБО-10, розпочата 21.01.2025, ОСОБА_1 ознайомлений з Правилами технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.21996 №411, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.02.1997, р.№50/1854 (т. 1 а.с.45-46).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в рапорті на ім`я начальника Синельниківського локомотивного депо Запоріжжя-2 27 січня .2025 року зазначив, що працюючи в нічну зміну 25/26.01.2025 на резерві при депо, після явки та проходження медичного огляду на прийняття башмаків, з помічником пішли в цех робити заміри тепловоза ГТЕ116-1630, під час замірів, почули запуск тепловоза, який знаходився по 47 колії депо, після того, як вийшли з цеху, тепловози вже знаходились по 26 колії. Після того, як прибули на 26 колію тепловози були заглушені та закріплені, при звірці даних з журналом Ту-152 все сходилось (а.с.47).

Наказом №436/ТЧ від 01.04.2024 «Про призначення відповідальних осіб за збереження локомотивів, які знаходяться в Синельниківському локомотивному депо, на коліях відстою на станції Синельникове 1» та Доповненням №672/ТЧ від 16.05.2024 до наказу №436/ТЧ від 16.05.2024 передбачено, що за збереження локомотивів, дизельного мастила…., які знаходяться у відстої та станційних коліях станцій Запоріжжя 1, Запоріжжя 2, Запоріжжя Ліве відповідальна локомотивна бригада, що задіяна для охорони локомотивів (п.1 Доповнення до Наказу). Локомотивним бригадам, що задіяні для охорони локомотивів при прийманні локомотивів виконувати запис в обов`язковому порядку в журналі форми ТУ-152 (п.3 Доповнення до наказу) (а.с.50).

Згідно п. 1 Наказу № 571/ТЧ від 30.04.2024 «Доповнення до Наказу №436/ТЧ від 01.04.2024 Про призначення відповідальних осіб за збереження локомотивів» - за збереження локомотивів …., які знаходяться у відстої в оборотному депо Запоріжжя відповідальними є резервна бригада або локомотивна бригада, яка задіяна для охорони локомотивів. (т. 1 а.с.50 зворот).

В журналі технічного стану тепловозу ЧМЕЗ-2960 форми ТУ-152 за 25.01.2025 мається запис ОСОБА_1 про знаходження на 26 путі та записи із замірами ( т. 1 а.с.54-55).
Відповідно до статуту АТ «Укрзалізниця», товариство наділяє філію та її структурні підрозділи правами, зокрема, від імені Товариства вчиняти будь-які правочини (укладати договори, угоди), пов`язані з діяльністю філії, вести претензійну роботу, набувати майнових та немайнових прав, виступати позивачем, у тому числі цивільним, та відповідачем у судах всіх інстанцій, з усіма правами, наданими законом позивачу, відповідачу і третій особі, з правом підпису усіх процесуальних документів у межах своїх повноважень, передбачених внутрішніми документами Філії, а також вчиняти інші дії, які необхідні для здійснення господарської діяльності філії. 

В даному випадку спір є таким, що виникає з діяльності філії юридичної особи, оскільки ОСОБА_1 є працівником дільниці експлуатації локомотивів зворотного локомотивного депо Запоріжжя ІІ структурного підрозділу «Синельниківське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця». Дисциплінарне стягнення накладено на ОСОБА_1 начальником депо Андрієм Ілінзеєвим, повноваження якого підтвердженні довіреністю від 09.12.2024 року, зареєстрована в реєстрі за №1644 та Положенням про структурний підрозділ «Синельниківське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця».

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (частини перша та шоста статті 43 Конституції України).

Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема правовий захист від незаконного звільнення (стаття 5-1 КЗпП України).

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

За змістом положень статей 147-1, 149 КЗпП України, статті 81 ЦПК України у справах щодо притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності обов`язок доказування правомірності застосування дисциплінарного стягнення покладається на роботодавця.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування всіх обставин його вчинення, в тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмового пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими до суду доказами.

Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають із правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності не має значення, чи призвів вчинений ним дисциплінарний проступок до настання реальних негативних наслідків - для накладення дисциплінарного стягнення цілком достатньо фіксації самого факту винного вчиненого працівником порушення трудової дисципліни, а наявність чи відсутність шкідливих наслідків може бути врахована тільки при визначенні тяжкості проступку та виборі виду дисциплінарного стягнення.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24 липня 2019 року у справі № 359/4316/17 (провадження № 61-25878св18), від 30 березня 2020 року у справі № 489/7807/18 (провадження № 61-15378св19) та від 20 травня 2020 року у справі № 754/4355/17 (провадження № 61-47954св18).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Згідно з правилами частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд встановив та з матеріалів справи відомо, що наказом роботодавця стосовно позивача ОСОБА_1 було застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни – будучи в складі резервної локомотивної бригади машиніст тепловоза ОСОБА_1 та помічник машиніста тепловоза ОСОБА_7 у добу 25 січня 2025 року не вжив заходів та не повідомив в.о. РПЧД ОСОБА_11 про випадок переміщення тепловозів, чим порушив п.1.3 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996 №411, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.02.1997, р.№50/1854, в частині «Кожний працівник залізничного транспорту зобов`язаний подавати сигнал зупинки поїзду чи маневровому составу, а також вживати інших заходів для їх зупинки у випадках які загрожують життю та здоров`ю людей або безпеці руху» та п.1.7 Правил в частині «Усі інші працівники повинні знати загальні обов`язки працівників залізничного транспорту, передбачені цими Правилами, Правила та інструкції з охорони праці, посадові інструкції та інші документи, які встановлюють обов`язки працівників».

Для видачі наказу № 2/с від 12 лютого 2025 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 слугував протокол № 309/94 від 27 січня 2025 року оперативної наради під головуванням заступника начальника депо щодо розгляду випадку несправності тепловоза ЧМЕЗ -2960 в добу 26 січня 2025 року.

На оперативні нараді було встановлено, що 26 січня 2025 року після 07-00 години під час приймання тепловозу ЧМЕЗ-2960 була виявлена несправність тепловоза, яка могла бути викликана потраплянням води в паливну систему. З пояснень машиніста тепловоза ОСОБА_5 та помічника машиніста тепловоза ОСОБА_6 встановлено, що 25 січня 2025 року вони локомотив ЧМЕЗ-2960 заглушили та закріпили на колії №47. 25 січня 2025 року о 19-00 годині на зміну заступила резервна локомотивна бригада в складі машиніста ОСОБА_1 та помічника машиніста ОСОБА_7 . З рапорту машиніста тепловоза ОСОБА_1 наданого 27 січня 2025 року встановлено, що 25 січня 2025 року після явки о 19-00 годині в зворотне локомотивне депо Запоріжжя-2 після проходження медичного огляду розпочали приймання гальмівних башмаків. Під час виконання замірів палива вони почули звук запуску тепловоза по колії №47 після виходу з цеху тепловози вже були по колії №26. По приходу на колію №26 локомотивна бригада виявила, що тепловози заглушені та закріплені гальмівними башмаками, при цьому в тепловозах були відсутні будь-які особи. Рівень палива в паливних баках співпадав з зазначеними в ТУ-152. Аналізом журналу технічного стану локомотива ЧМЕЗ-2960 форми ТУ-152 встановлено, що резервною локомотивною бригадою в складі машиніста ОСОБА_1 та помічника машиніста ОСОБА_7 в порушення вимог п. 15 наказу 436/ТЧ від 01.04.2024 року, п. 3 наказу №672/ТЧ від 16.05.2024 року не зробили запис в журналі технічного стану форми ТУ-152 щодо його приймання, що в свою чергу є невиконанням вимог п. 3.1 Інструкції локомотивній бригаді ЦТ-0106 затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №876-ЦЗ від 22.11.2004 року в частині «Знати і чітко виконувати вимоги Правил технічної експлуатації залізниць України, Інструкції з сигналізації залізниць України, Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, чинних інструкцій, наказів, указівок та інших нормативно-правових актів, віднесених до кола обов`язків працівників локомотивних бригад, правил та інструкцій з безпеки руху, охорони праці та пожежної безпеки при експлуатації, ремонті локомотивів». За результатами проведеної оперативної наради було прийнято рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 шляхом оголошення догани за порушення п. 1.3 Правил технічної експлуатації залізниць України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996 № 411, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.02.1997 року № 50/1854, в частині «Кожний працівник залізничного транспорту зобов`язаний подавати сигнал зупинки поїзду чи маневровому составу, а також вживати інших заходів для їх зупинки у випадках які загрожують життю та здоров`ю людей або безпеки руху» та п. 1.7 Правил в частині «Усі інші працівники повинні знати загальні обов`язки працівників залізничного транспорту, передбачені цими Правилами, Правила та інструкції з охорони праці, посадові інструкції та інші документи, які встановлюють обов`язки працівників» (т. 1 а.с.10-14).

З вимогами наказу № 436/ТЧ від 01 квітня 2024 року машиніст ОСОБА_1 ознайомлений 15 квітня 2024 року. З вимогами наказу № 571/ТЧ від 30 квітня 2024 року машиніст ОСОБА_1 ознайомлений 09 травня 2024 року, з вимогами наказу № 672/ТЧ від 15 травня 2024 року машиніст ОСОБА_1 ознайомлений 22 травня 2024 року,що підтверджується витягом з журналу ознайомлення з наказами, розпорядженнями та телеграмами з безпеки руху поїздів.

ОСОБА_1 ознайомлений з Правилами технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996 року № 411, що підтверджується витягом з книги обліку результатів перевірки знань нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи ( т. 1 а.с. 45-46 а.с. 51-55).

Згідно вимог п. 1.7 Місцевої інструкції з організації проведення маневрової роботи, порядку закріплення рухомого складу та тракційних коліях «Запорізького моторвагонного депо» та « Запорізького оборотного локомотивного депо структурного підрозділу «Синельниківське локомотивне депо», а саме «Маневрові локомотивні бригади призначаються згідно з добовими нарядами ТД-7 і РПЧ-3 з дотриманням вимог пункту 1.2 інструкції ЦТ-0106. Перед початком роботи маневрові локомотивні бригади ТД-7 і РПЧ -3 зобов`язані пройти встановленим порядком медогляд, ознайомитися з наказами та розпорядженнями з безпеки руху, охорони праці, отримати у РПЧД план на маневрову роботу», згідно добового завдання в ніч з 25 січня 2025 року на 26 січня 2025 року ніяких робіт з передислокації та видачі тепловозів не було заплановано.

Згідно з п. 1.8 Місцевої інструкції з організації проведення маневрової роботи, порядку закріплення рухомого складу на тракційних коліях «Запорізького моторвагонного депо» та «Запорізького оборотного локомотивного депо структупного підрозділу «Синельниківське локомотивне депо», а саме « При заступанні на зміну та по закінченню зміни локомотивна бригада електропоїзда (на маневрах по депо) і локомотивна бригада ТД-7 під час приймання (здачі) парку повинні ознайомитися з наявністю, розташуванням рухомого складу на території депо, перевірити надійність його закріплення (згідно додатку 2), знаходження рухомого складу в межах габариту, переконатися в наявності встановлених засобів закріплення, а також їх справність. Про результати перевірки доповісти РПЧД, а також надати інформацію ОСП щодо наявності (відсутності) габариту», при цьому локомотивною бригадою в складі машиніста тепловоза ОСОБА_1 дані вимоги не були виконані, що є невиконання вимог п. 3.1 Інструкції локомотивної бригади ЦТ-0106, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 876-ЦЗ від 22 листопада 204 року в частині « Знати і чітко виконувати вимоги Правил технічної експлуатації залізниць України, Інструкції з сигналізації залізниць України, Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, чинних інструкції, наказів, указівок та інших нормативно правових актів, віднесених до кола обов`язків працівників локомотивних бригад, правил та інструкцій та перевірки знань нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи працівниками залізничного транспорту та зв`язку України 14.06.2007 року № 499, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 липня 2007 року за № 777/14044 в частині « Позачергова перевірка знань нормативних актів з безпеки руху та маневрової роботи проводиться у працівників, з вини яких скоєно залізничну транспортну подію чи на підставі зафіксованих фактів порушення вимог або належного обсягу знань нормативних актів з безпеки руху..».

З рапорту машиніста тепловоза ОСОБА_1 наданого 27 січня 2025 року, встановлено, що 25 січня 2025 року після явки о 19.00 в зворотне локомотивне депо Запоріжжя 2 та проходження медичного огляду розпочали приймати гальмівних башмаків. По завершенню приймання гальмівних башмаків з помічником направилися до цеху ТО-2 тепловозів для приймання тепловозу 2ТЕ116-1630. Під час виконання замірів палива вони почули звук запуску тепловоза по колії № 47, після виходу з цеху тепловози вже були на колії № 26. По приходу на колію № 26 локомотивна бригада виявила, що тепловози заглушені та закріплені гальмівними башмаками, при цьому в тепловозі були відсутні будь-які особи (т. 1 а.с. 47).

Тобто, сам факт переміщення локомотива з №47 колії на №28 колію визнається самим ОСОБА_1 ..

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що неповідомлення диспетчера про передислокацію тепловозу, яка очевидно для ОСОБА_1 була незапланованою, є порушенням службових обов`язків. Оскільки він знав, що 25 січня 2025 року тепловоз знаходився на 47 колії, чув його рух, побачив, що тепловоз переміщений на іншу колію та при цьому не мав підстав вважати, що така передислокація тепловозу регламентована планом на маневрову роботу.

ОСОБА_1 під час зміни 25-26.01.2025 року виконував обов`язки резервної локомотивної бригади, на яку наказами № 571/ТЧ від 30.04.2024, №436/ТЧ від 01.04.2024 покладена відповідальність за збереження локомотивів.

Отже, у наказі про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді догани від 12 лютого 2025 року № 2/С зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, викладені фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення, наведені конкретні факти допущеного невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків.

Таким чином, суд упевнився, що уповноваженим органом дотримані вимоги, передбачені ст.147-149 КЗпП України щодо правил та порядку застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, суд перевірив, що не закінчився встановлений для цього строк, що враховані обставини, за яких вчинено проступок, настання шкідливих наслідків, тощо.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у заступника начальника структурного підрозділу «Синельниківське локомотивне депо» ОСОБА_13 повноважень на проведення оперативних нарад та прийняття рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності не заслуговують на увагу.

Так, згідно п. п. 15 Довіреності від 09 грудня 2024 року нотаріально посвідченої та зареєстрованої в реєстрі за № 1644 та п. 6.10 Посадової інструкції, ОСОБА_13 як заступник начальника структурного підрозділу «Синельниківське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» має право в межах своїх посадових обов`язків надавати начальнику депо щодо заохочення працівників депо, які відзначилися, або про накладання дисциплінарного стягнення на порушників виробничої та трудової дисципліни (т. 1 а.с. 37-64).

Доводи апеляційної скарги, що відповідач не дотримався вимог ст. 149 КЗпП України є безпідставними, оскільки перед застосуванням дисциплінарного стягнення відповідачем було проведено службову перевірку, під час якої було встановлено, що у добу 25 січня 2025-26 січня 2025 року явкою на 19.00 у зворотному депо Запоріжжя 11 працювала резервна локомотивна бригада у складі машиніста ОСОБА_1 та помічника машиніста ОСОБА_7 .

ОСОБА_1 власноруч написав рапорт на ім`я начальника Синельнівського локомотивного депо ОСОБА_14 від 27 січня 2025 року де повідомив про обставини, які сталтся у добу 25.01.2025-26.01.2025 року. Сам факт переміщення локомотива з колії № 47 на колію № 26 визнається самим ОСОБА_1 , що ним зазначено у даному рапорті. Однак виявивши випадок переміщення локомотивів він не вжив ніяких заходів, негайно не повідомив про даний випадок в.о. РПЧД Тютюника М.М., адже самовільне переміщення локомотиву створює небезпеку для руху поїздів та працівників.

З протоколом оперативної наради від 27 січня 2025 року та наказом від 12.лютого року № 2/С Ільяшевич А.А. ознайомлюватись відмовився, про що було складено відповідні акти ( т. 1 а.с. 56).

Щодо посилання в апеляційній скарзі про порушення начальником Синельниківськго локомотивного депо вимог Положення про оплату праці працівників Акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого протокольним рішенням засідання правил АТ « Укрзалізниця» від 21.12.2021 року № Ц-56/143 Ком.т ( зі змінами), то слід зауважити, що вищезазначений документ не регулює питання застосування дисциплінарних стягнень.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення роботодавцем норм Галузевої угоди та колективного договору через неповідомлення профспілки та не передання матеріалів оперативної наради не заслуговують на увагу.

Згідно з Законом України « Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану № 2136-1Х, у період дії воєнного стану діє спеціальний правовий режим регулювання трудових відносин, який дозволяє роботодавцю відступити від встановлених вимог колективного договору.

Зокрема, ч. 1 ст. 3 цього Закону прямо передбачає, що під час дії воєнного стану роботодавець може змінювати умови трудового договору, у тому числі визначені в колективному договорі, якщо це необхідно для забезпечення функціонування підприємства в умовах воєнного стану.

Відповідно до пункту 2 глави ХІХ "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану".

Згідно з частиною другою статті 5 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15 березня 2022 № 2136-ІХ, який набрав чинності 24 березня 2022 року, у період дії воєнного стану норми статті 43 КЗпП України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів.

Таким чином, обов`язок роботодавця узгоджувати або повідомляти профспілкову організацію при притягненні працівника до дисциплінарної відповідальності може бути обмеженим за умови дії воєнного стану. Крім того, відсутність представника профспілки не впливає на сам факт вчинення працівником правопорушення. 

У період дії воєнного стану норми Закону України « Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» мають пріоритетне значення у випадку колізії з положеннями колективного договору або інших локальних нормативних актів.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 вересня 2023 рку у постанові № 529/830/22.

Крім того, слід зауважити, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того,  що до структурного підрозділу «Синельниківське локомотивне депо» надходили відомості, списку працівників, які є членами ВППЛДМ профспілки. Доказів утримання членських внески з машиніста тепловоза Ільяшевича А.А. в будь яку профспілку, матеріали справи також не містять.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції допустив до участі в якості представника юридичної особи –відповідача, особу яка не має доручення від голови правління, у відповідності до Статуту АТ « Укрзалізниця» не заслуговують на увагу.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України « Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно з довіреністю АТ «Українська залізниця» від 28 квітня 2025 року директор регіональної філії «Придніпровська залізниця» Момот О.І. та першого заступника директора регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Борецького А.С., які діють в силу повноважень, уповноважили адвоката Богодіп Ю.В. діяти від імені та в інтересах регіональної філії « Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства « Українська залізниця».

Відповідно до частини третьої статті 56 ГПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору ( контракту) ( самопредставництво юридичної особи), або через представника. Згідно з частиною першою статті 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до статуту АТ «Укрзалізниця», товариство наділяє філію та її структурні підрозділи правами, зокрема, від імені Товариства вчиняти будь-які правочини ( укладати договори, угоди), пов`язані з діяльністю філії, вести претензійну роботу, набувати майнових та немайнових прав, виступати позивачем, у тому числі цивільним, та відповідачем у судах всіх інстанцій, з усіма правами, наданими законом позивачу, відповідачу і третій особі, з правом підпису усіх процесуальних документів у межах своїх повноважень, передбачених внутрішніми документами Філії, а також вчиняти інші дії, які необхідні для здійснення господарської діяльності філії.

В даному випадку спір є таким, що виникає з діяльності філії юридичної особи, оскільки ОСОБА_1 є працівником дільниці експлуатації локомотивів зворотного локомотивного депо Запоріжжя 11 структурного підрозділу «Синельниківське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ « Укрзалізниця», а тому Боголіп Ю.В. діє в інтересах Акціонерного товариства «Українська залізниця» на підставі передоручення.

Таким чином, встановивши обставини вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку та його вину у вчиненні, що підтверджується наданими відповідачем доказами, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що до позивача застосовано дисциплінарне стягнення за порушення трудової дисципліни у вигляді догани з дотриманням вимог трудового законодавства, наказ від 12 лютого 2025 року № 2/С є законним та обгрунтованим, а тому підстави для задоволення позову в частині його скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправмірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 ( з подальшими змінами та доповненнями), обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Крім того, в п. 9 вказаної постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну ( немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії ( бездіяльності). За загальним правилом, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Законом не передбачена презумція наявності моральної шкоди. Наявність моральної шкоди не визнана прямим наслідком кожної протиправної поведінки, а така презумція має визначатися лише законом, тому діє ст. 81 ЦПК України про загальний розподіл тягаря доказування.

Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди, та вчинення протиправних дій з боку відповідача, а отже відсутні підстави вважати, що відповідач завдав позивачу шкоду.

Оскільки у задоволенні основної вимоги про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності судом відмовлено, тому є правильні висновки суду першої інстанції, що підстав для стягнення заробітної плати як похідної вимоги також немає.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обгрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. 

Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судами всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права, зводяться до незгоди з висновками суду і переоцінки доказів, яким дана належна оцінка обгрунтовано викладена в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення (стаття 375 ЦПК України).
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають. Достовірних та достатніх доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника за довіреністю ОСОБА_2 – залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повна постанова складена 06 лютого 2025 року.
Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Кочеткова І.В. 	Кухар С.В.