Справа № 463/6182/25
Провадження № 2/463/225/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Нора Н.В.
за участю секретаря судових засідань Заверухи О.Б.
представника позивача ОСОБА_1 
позивача ОСОБА_2 
представника відповідача ОСОБА_3 
представника відповідача ОСОБА_4 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові справу за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Львівської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом до суд в якому просить суд постановити рішення, яким визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
?? Свої позовні вимоги мотивує тим, що позивачка з 30 червня 1970 року народження, з 1978 року почала проживати у квартирі: АДРЕСА_1 у цій квартирі я проживала разом з своїм батьком ОСОБА_7 , матір?ю ОСОБА_5 та братом ОСОБА_8 . Після одруження у 1990 році вона разом з чоловіком, а потім з дочкою проживала у іншому житлі. Після розлучення з чоловіком у 1993 році повернулась разом з малолітньою дочкою проживати у квартиру. Після смерті її батька у 1997 році вони продовжували проживати у квартирі учотирьох — позивачка, мама, її дочка ОСОБА_9 та брат ОСОБА_10 . У 2010 році її дочка перестала проживати у квартирі. У 2019 році з метою здешевлення витрат на оплату комунальних послуг у квартирі вона знялась з реєстраційного обліку по даній квартирі, але в іншому житлі не реєструвалась. Не дивлячись на зняття з квартирного обліку, продовжувала проживати у квартирі та вести спільне господарство з мамою та братом; виконувала для всіх членів сім?ї домашні функції (приготування їжі, прання, прибирання, закупівля продуктів); брала участь в оплаті комунальних послуг, витратах на ремонт квартири, особливу увагу приділяла та приділяю здоров?ю та добробуту своєї мами. У 2024 році її брат був мобілізований до Збройних Сил України та загинув у курській області рф, усні свідчення про смерть брата нам передали його побратими; на цей час вони з мамою отримали документи лише про зникнення безвісти її брата 29.11.2025 року. Зазначає, що в неї немає іншого житла, крім квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Але ця квартира на цей час є неприватизованою. Так як вона проживає у квартирі, яка не є приватизованою, але не є в квартирі зареєстрованою, не має гарантії шодо подальшого свого проживання у цій квартирі у випадку смерті матері. З метою поновлення її реєстрації у квартирі вона отримала письмову згоду матері та двічі зверталась до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради з питанням реєстрації її місця проживання у квартирі, однак двічі отримувала письмову відмову у реєстрації у квартирі.
Відповідачкою  ОСОБА_5 було подано відзив, в якому зазначає, що позов визнає в повному обсязі. Зазначає, що з 1978 року проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . У цій квартирі з часу поселення проживала з чоловіком ОСОБА_7 , дочкою ОСОБА_2 та сином ОСОБА_8 . Після одруження у 1990 році дочка ОСОБА_11 разом з чоловіком, а потім дочкою проживала у іншому житлі. Після розлучення з чоловіком Малгожата у 1992 році повернулась разом з малолітньою дочкою проживати у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті чоловіка у 1997 році вони продовжували проживати у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 учотирьох — вона , дочка ОСОБА_11 , внучка, син ОСОБА_10 . У 2010 році внучка ОСОБА_9 перестала проживати у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . У 2019 році з метою здешевлення витрат на оплату комунальних послуг у квартирі дочка ОСОБА_11 знялась з реєстраційного обліку по даній квартирі, але в іншому житлі не реєструвалась. Не дивлячись на зняття з квартирного обліку, ОСОБА_12 продовжувала проживати у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та вести спільне господарство з іншими членами сім"ї; як жінка Малгожата виконувала для всіх членів сім?ї домашні функції (приготування їжі, прання, прибирання, закупівля продуктів); брала участь в оплаті комунальних послуг, витратах на ремонт квартири, особливу увагу вона приділяла та приділяє здоров?ю та добробуту неї, ОСОБА_5 , як її мами. За наданою інформацією зі Збройних Сил України, її син ОСОБА_6 , який зареєстрований у квартирі та у 2024 році був мобілізований до Збройних Сил України, за усними свідченнями його побратимів загинув у курській області рф, на цей час вона отримала документи лише про зникнення безвісти її сина ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У судове засідання з?явилась позивач  ОСОБА_2 , представник позивача  ОСОБА_1 , представник відповідача ОСОБА_3 , представник відповідача ОСОБА_4 .
Представник позивача та позивача, представник відповідача ОСОБА_3 надали пояснення в судовому засіданні аналогічні тим, які викладені в письмових заявах по суті.
Представник відповідача (Львівської міської ради) Шагай О.О. у своїх поясненнях щодо спору поклався на розсуд суду.
Ухвалою Личаківського районного суду міста Львова від 01.08.2025 року було відкрито провадження у справі.
Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.
Судом встановлено, рішенням виконавчого комітету Червоноармійської районної ради народних депутатів від 09.06.1987 року визнано гр. ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,  ОСОБА_2 наймачами квартири за адресою АДРЕСА_1 .
Розпорядженням Личаківської районної адміністрації від 07.11.2019 року №508 визнано гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наймачем квартири АДРЕСА_2 , в якій він зареєстрований з 05.02.1991 року, як син наймача, за раніше укладеним договором житлового найму в зв?язку із смертю попереднього наймача.
З витягу з реєстру територіальної громади від 11.12.2024 року вбачається, що ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 у період з 08.10.1986 р. – 21.08.2019 року.
З відомостей з реєстру Львівської міської територіальної громади № 196045 від 02.07.2025 у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
З витягу з єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин від 27.01.2025 року вбачається, що ОСОБА_6 зник безвісті на території бойових дій.
З витягу з наказу НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Держаної прикордонної служби України від 28.12.2024 року № 2206-ОД вбачається, що факт зникнення безвісти інспектора прикордонної служби 2 категорії - номера обслуги третього відділення інспекторів прикордонної служби першої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) третьої прикорлонної комендатури швидкого реагування солдата ОСОБА_6 (11-092366), вважати таким. що підтвердився та пов?язаний із захистом Батькіншини під час виконання обов?язків військової служби, при веденні бойових дій з підрозділами державн-агресора російської фелерації в районі н.п. дар?їно, суджанського району, курської області (рф) 29.11.2024.
З акту обстеження умов від 02.07.2025 року вбачається, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 на цей час заресстрована та проживає ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Також у цій квартирі заресстрований ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який був мобілізований до лав Збройних Сил України у 2024 році. Окрім цього у квартирі проживає без ресстрації ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка знялась з реєстрації у цій квартирі у 2019 році, але продовжила після цього у квартирі проживати. У цій квартирі ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала з 1978 року. ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 спільно вели та ведуть спільне господарство у цій квартирі. Діти ОСОБА_6 та ОСОБА_2 здійснювали та здійснюють догляд за матір"ю ОСОБА_5 .
До матеріалів цивільної справи долучена згода ОСОБА_5 наступного змісту: Я, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , цієї заявою я надаю згоду на реєстрацію місця проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 моєї доньки ОСОБА_2 , з якою я проживала у цій квартирі з 1978 року (крім 1990-1092 років) та проживаю на цей час, разом ми вели та ведемо спільне господарство. У цій квартирі ОСОБА_2 була заресстрована до 2019 року.
З показів свідка, ОСОБА_13 , наданих в судовому засіданні вбачається, що вони одночасно з позивачкою народили дітей і ходили одного до одного в гості з дітьми. Протягом 3-х років не проживала в квартирі і переїхала до чоловіка, вони розвелись і позивачка повернулась до батьків. У 1993 році повернулась і з того моменту проживає з ними у вказаній квартирі. На місяць чи півтори виїджала на сезонні заробітки. Зазначила, що вона хоч і виписалась, але в квартирі всеодно проживає.
З показів свідка, ОСОБА_14 , наданих в судовому засіданні вбачається, що позивачка з 1980 року проживала з батьками у вказаній квартирі, він раз в місяць заходив в гості, на початку 90-х вийшла заміж і проживала з чоловіком окремо, після цього повернулась.
За приписами ст.15 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить засадам цивільного законодавства.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені статтею 16 ЦК.
У контексті рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE" викладені загальні принципи тлумачення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до свого житла.
ЄСПЛ констатував, що "згідно з Конвенцією поняття "житло" не обмежується приміщенням, яке законно займаного або створено. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла.
Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві…". Вислів "згідно із законом" не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах, а також закон має передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування" (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 40, 41, 42, 43 ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року).
З урахуванням того, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла, при вирішенні справи, передбачених законом підстав для виселення особи, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й "необхідним у демократичному суспільстві". Інакше кажучи, воно має відповідати "нагальній суспільній необхідності", зокрема бути співмірним із переслідуваною законною метою.
Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї (стаття 64 ЖК).
У статті 65 ЖК України зазначено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку (частина перша та друга статті 106 ЖК України).
Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 64 ЖК).
У постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12 зроблено висновок, що "у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК УРСР).
Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання".
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім`ї наймача в установленому законом порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 200/17337/17 (провадження № 61-865сво21)).
Аналіз змісту статті 65 ЖК України у системному зв`язку з іншими нормами права дає підстави для висновку, що за особою не може бути визнано право користування житловим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання (право користування) в іншому житловому приміщенні (див. постанови Верховного Суду від 01 вересня 2021 року в справі № 641/7103/19 (провадження № 61-6885св20), від 06 жовтня 2021 року у справі № 646/660/19 (провадження № 61-17363св20, від 18 травня 2022 року у справі № 463/2277/20-ц (провадження № 61-2027св22)).
Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем (див. постанови Верховного Суду від 28 червня 2022 року у справі № 754/14628/17 (провадження № 61-10210св21), від 28 серпня 2023 року у справі № 199/736/22 (провадження № 61-5671св23)).
Рішенням виконавчого комітету Червоноармійської районної ради народних депутатів від 09.06.1987 року визнано гр. ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,  ОСОБА_2 наймачами квартири за адресою АДРЕСА_1 .
Розпорядженням Личаківської районної адміністрації від 07.11.2019 року №508 визнано гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наймачем квартири АДРЕСА_2 , в якій він зареєстрований з 05.02.1991 року, як син наймача, за раніше укладеним договором житлового найму в зв?язку із смертю попереднього наймача.
З витягу з реєстру територіальної громади від 11.12.2024 року вбачається, що ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 у період з 08.10.1986 р. – 21.08.2019 року.
З відомостей з реєстру Львівської міської територіальної громади № 196045 від 02.07.2025 у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
З витягу з єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин від 27.01.2025 року вбачається, що ОСОБА_6 зник безвісті на території бойових дій.
З витягу з наказу НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Держаної прикордонної служби України від 28.12.2024 року № 2206-ОД вбачається, що факт зникнення безвісти інспектора прикордонної служби 2 категорії - номера обслуги третього відділення інспекторів прикордонної служби першої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) третьої прикорлонної комендатури швидкого реагування солдата ОСОБА_6 (11-092366), вважати таким. що підтвердився та пов?язаний із захистом Батькіншини під час виконання обов?язків військової служби, при веденні бойових дій з підрозділами державн-агресора російської фелерації в районі н.п. дар?їно, суджанського району, курської області (рф) 29.11.2024.
З акту обстеження умов від 02.07.2025 року вбачається, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 на цей час заресстрована та проживає ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Також у цій квартирі заресстрований ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який був мобілізований до лав Збройних Сил України у 2024 році. Окрім цього у квартирі проживає без ресстрації ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка знялась з реєстрації у цій квартирі у 2019 році, але продовжила після цього у квартирі проживати. У цій квартирі ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала з 1978 року. ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 спільно вели та ведуть спільне господарство у цій квартирі. Діти ОСОБА_6 та ОСОБА_2 здійснювали та здійснюють догляд за матір"ю ОСОБА_5 .
До матеріалів цивільної справи долучена згода ОСОБА_5 наступного змісту: Я, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , цієї заявою я надаю згоду на реєстрацію місця проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 моєї доньки ОСОБА_2 , з якою я проживала у цій квартирі з 1978 року (крім 1990-1092 років) та проживаю на цей час, разом ми вели та ведемо спільне господарство. У цій квартирі ОСОБА_2 була заресстрована до 2019 року.
З показів свідка, ОСОБА_13 , наданих в судовому засіданні вбачається, що вони одночасно з позивачкою народили дітей і ходили одного до одного в гості з дітьми. Протягом 3-х років не проживала в квартирі і переїхала до чоловіка, вони розвелись і позивачка повернулась до батьків. У 1993 році повернулась і з того моменту проживає з ними у вказаній квартирі. На місяць чи півтори виїджала на сезонні заробітки. Зазначила, що вона хоч і виписалась, але в квартирі всеодно проживає.
З показів свідка, ОСОБА_14 , наданих в судовому засіданні вбачається, що позивачка з 1980 року проживала з батьками у вказаній квартирі, він раз в місяць заходив в гості, на початку 90-х вийшла заміж і проживала з чоловіком окремо, після цього повернулась.
Також, суд зазначає, що законність проживання позивача відповідачем не оспорено, вимоги про усунення перешкод у користуванні житлом відповідачем протягом усього часу проживання позивача не заявлялось.
Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання права користування квартирою підлягають задоволенню.
З матеріалів справи вбачається, що позивачами за подання позовної заяви про розірвання шлюбу було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., таким чином у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені позивачами судові витрати по справі у розмірі 605,60 грн.
Керуючись ст.ст.7, 9, 11-13, 81, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -
ухвалив:

позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Львівської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням, - задоволити повністю.
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути в рівних частках з відповідачів ОСОБА_5 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) та Львівської міської ради (місцезнаходження: 79006, м. Львів, пл. Ринок, 1) на користь позивача  ОСОБА_2 сплечений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Нор Н.В.