ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 грудня 2025 року         м. Чернівці 

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Кифлюк В.Ф., розглянувши матеріали за апеляційною скаргою адвоката Мамай А.С. на постанову Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26.11.2025 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП,-
В С Т А Н О В И В : 

Постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП і на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп. 
Згідно постанови суду, ОСОБА_1 30.09.2025 року о 01.29 год. в с. Шипинці по вул. Л. Українки, 82, керував транспортним засобом марки «Audi 100», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. 
На вказану постанову суду адвокат Мамай А.С. подав апеляційну скаргу, в якій просив визнати недійсною процедуру огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. А в разі відмови у закритті провадження у справі, вирішити питання про зміну призначеного ОСОБА_1 покарання та звільнити останнього від покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами або відстрочити цей вид покарання до скасування в Україні воєнного стану. 
Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції та вважаючи постанову суду незаконною і необґрунтованою, апелянт вказував, що в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано чи погодився ОСОБА_1 з 
ЄУНСС 718/2727/25 НП 33/822/629/25 головуючий у 1 інстанції Нагорний В.В.
результатом огляду на місці зупинки транспортного засобу, чи пропонувалось ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, не зазначено погодився чи відмовився він від проходження такого огляду. 
Зазначав, що з відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 очевидно не погоджувався з фактом його перебування в стані алкогольного сп`яніння, а також не погоджувався із вживанням такої кількості спиртних напоїв, які могли б дати результат огляду 0,96‰. Тобто, ОСОБА_1 не надав чіткої відповіді про згоду з результатом огляду за допомогою приладу Драгер. 
Стверджував, що поліцейські не роз`яснили ОСОБА_1 зміст акту огляду на стан алкогольного сп`яніння та правові наслідки його підписання, не надали можливості ознайомитися з ним. 
Також в матеріалах справи міститься направлення в ЧОНД для проведення огляду водія на стан сп`яніння, однак ОСОБА_1 з таким направленням ознайомлений не був, копія цього направлення йому не вручалась.
На думку апелянта, працівник поліції не мав права (підстав) складати протокол про адміністративне правопорушення, оскільки відсутня однозначна згода водія з результатом огляду на стан сп`яніння. 
Вказував, що ОСОБА_1 проходить військову службу в ЗС України, а тому адвокатом було подано клопотання про зупинення провадження у справі до моменту звільнення ОСОБА_1 з військової служби. Вказане питання, як стверджує адвокат, врегульовано ст. 335 КПК України, а тому в даному випадку є можливим застосування аналогії закону. Також, на думку апелянта, до ОСОБА_1 можливо застосувати за аналогією закону положення ст. 69 КК України щодо не накладення додаткового стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами. 
Зазначав, що огляд ОСОБА_1 був проведений поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу без залучення представників ВСП, що є грубим порушенням, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем. Вважає, що проведений огляд поліцейськими, відповідно до ч.9 ст. 266-1 КУпАП, є недійним. А відтак матеріали справи не місять допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення. 
Апелянт посилався на рішення Конституційного Суду України, рішення ЄСПЛ, норми КПК України, Митного кодексу України та КУпАП, які, на його думку, свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та є підставою для скасування оскаржуваної постанови.
Заслухавши адвоката Мамая А.С. в режимі відеоконференції, який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, посилаючись на обставини, що наведені в ній, перевіривши матеріали провадження та доводи апелянта, вважаю, що апеляційні вимоги є необґрунтовані і в задоволенні апеляційної скарги адвоката необхідно відмовити з наступних підстав.
Так, відповідно до вимог ст. 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
З протоколу про адміністративне правопорушення №ЕПР1 №468955 від 30.09.2025 р. вбачається, що 30.09.2025 року о 01.29 год. в с. Шипинці по вул. Л. Українки, 82, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Audi 100», д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціально технічного приладу Alcotest Drager 6810, результат – 0,96‰, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР України (а.с.1, 2). 
Зазначений протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом - поліцейським УПП в Чернівецькій області Шкодіним В.Г. в межах повноважень особи, що його склала, в ньому чітко викладено суть вчиненого ОСОБА_1 правопорушення.
З Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, вбачається, що у зв`язку із виявленими у ОСОБА_1 ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, було проведено його огляд за допомогою приладу «Drager Alcotest 6810, прилад AR ВН-0683», результат огляду – 0,96‰. Останнє калібрування приладу 10.07.2025 року (а.с. 4). 
Вказане також підтверджується роздруківкою чека приладу «Drager Alcotest 6810», тест №3936, за результатами тестування водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, яким встановлено показник – 0,96‰ (а.с.3).
Огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проведений відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» за №1452/735 від 09.11.2015 року.
Вищевказане підтверджуються відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, на яких зафіксовано як ОСОБА_1 проходив огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу «Drager Alcotest 6810» та, відповідно до його результату, було встановлено перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння – 0,96‰.
З вказаним результатом ОСОБА_1 був ознайомлений, незгоди з результатом не висловлював.
Суд зауважує, що під час спілкування з водієм працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 також його право пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я та наслідки не проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння. Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 сумнівався в достовірності результату огляду, оскільки випив тільки пляшку пива, є голослівними та спростовуються відеодоказами. 
Необґрунтованими є твердження захисника, що огляд ОСОБА_1 повинен був проводитися в закладі охорони здоров`я з участю працівників ВСП, оскільки ОСОБА_1 на момент інкримінованого правопорушення не виконував безпосередньо військові завдання та не перебував в межах розташування своєї частини. 
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності із законом.
При цьому норми КУпАП прямо визначають вичерпний перелік випадків, коли суд має право зупинити розгляд справи. Згідно зі ст. 277 КУпАП, зупинення провадження передбачене виключно для справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, і лише у разі, якщо особа, щодо якої складено протокол, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може до нього з`явитися (зокрема, хвороба, перебування у відрядженні, на лікуванні, у відпустці).
Чинним КУпАП не передбачено можливості зупинення провадження у справах про адміністративні правопорушення, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема за ст. 130 КУпАП.
Також ч. 2 ст. 268 КУпАП не встановлює обов`язкової участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, під час розгляду справи.
Тому сама по собі обставина проходження військової служби не є передбаченою законом підставою для зупинення провадження у справі.
Посилання заявника на можливість застосування аналогії закону та використання положень ст. 335 КПК України, які регулюють зупинення судового провадження в кримінальному провадженні, не приймаються до уваги апеляційним судом, оскільки провадження у справах про адміністративні правопорушення регулюється окремим процесуальним законом - КУпАП, який не передбачає таких можливостей для зазначеної категорії справ.
Апеляційний суд також враховує, що відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» учасникам процесу надається можливість брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
ОСОБА_1 не був позбавлений можливості надати письмові пояснення або взяти участь в засіданні в режимі відеоконференції.
Крім того, ОСОБА_1 користувався правовою допомогою захисника, який мав і реалізував повноваження для подання пояснень, клопотань та доказів в інтересах свого клієнта, що також забезпечує дотримання права на захист.
За таких обставин та беручи до уваги, що розгляд справи упродовж розумного строку є гарантією, передбаченою ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а безпідставне затягування провадження суперечить завданням адміністративного провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав для зупинення розгляду справи немає.
Що стосується доводів захисника про призначення адміністративного стягнення із застосуванням вимог ст. 69 КК України, то необхідно зазначити наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. 
Санкцією ч.1 статті 130 КУпАП встановлено адміністративне стягнення за порушення вимог, передбачених диспозицією цієї частини статті, у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. 
Таким чином, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого зазначеною нормою, встановлено основне та обов`язкове додаткове адміністративне стягнення: штраф та позбавлення права керування транспортними засобами відповідно.
Законодавець не передбачив можливість альтернативи накладення основного чи додаткового покарань, тому дискреційні повноваження суду обмежені імперативно встановленими нормами при обранні та застосуванні до особи, яка вчинила адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, відповідного стягнення.
Окрім того, у постанові Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» наголошено, що чинне адміністративне законодавство не передбачає накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією певної норми. 
А тому не призначення ОСОБА_1 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, як про те просить апелянт, не передбачено законодавством. 
Та обставина, що ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у ЗС України з урахуванням конкретних обставин по справі щодо нього та даних щодо його особи, не дає підстав для незастосування до нього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки таке стягнення накладається в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП та є безальтернативним.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Постанова суду є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування немає. 
На підставі наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні апеляційної скарги адвоката Мамая А.С. відмовити, а постанову Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2025 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП залишити без змін.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя       В.Ф.Кифлюк
Копія. Згідно з оигіналом: суддя