Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2026 року Справа№200/8976/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С. розглянув у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ
ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просить:
визнати протиправним та скасувати рішення від 01.10.2025 №26244003090601 про відмову у призначенні пенсії;
зобов`язати повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 24.09.2025 та зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 05.08.1986 по 28.11.1991, та з 20.01.1992 по 12.12.1996.
Згідно з позовом рішення про відмову в призначенні пенсії вмотивовано недостатністю страхового стажу, втім, як зауважив позивач, під час обчислення страхового стажу відповідач протиправно не врахував до страхового стажу період проходження ним військової служби та період роботи в Російській Федерації, що призвело до невідповідності визначеної відповідачем тривалості стажу фактичній. Позивач зазначив, що не враховані відповідачем періоди його зайнятості стосуються періоду до провадження системи персоніфікованого обліку, а тому згідно зі ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мають бути враховані на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».. 
Позивач вважає, що неврахування відповідачем під час розгляду його заяви про призначення пенсії періоду його роботи у Російській Федерації через денонсацію Угоди про гарантії прав громадян держав – учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 є протиправним, оскільки в період його роботи зазначена угода була чинною та визначала право на пенсію громадян з врахуванням до стажу періодів роботи на території будь-якої з цих держав. Крім цього, як зазначив позивач, період проходження ним військової служби також підлягає врахуванню до страхового стажу оскільки в ч. 3 ст. 24-1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» йдеться по неможливість врахування до страхового стажу періодів військової служби в Російській Федерації після 19.02.2014.
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у наданому до суду відзиві на позов проти задоволення заявлених позивачем вимог заперечував, наполягав на їх необґрунтованості. За змістом відзиву відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування» особі, що звертається за призначенням пенсії за віком в період з січня по грудень 2025 року пенсія призначається за умови досягнення такою особою 60 років та наявності страхового стажу тривалістю не менш ніж 32 роки. Водночас, під час розгляду заяви позивача встановлено, що його страховий стаж становить менше ніж 32 роки, з огляду на що відповідачем прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії.
Відповідач у відзиві підтвердив неврахування періодів проходження позивачем військової служби та періоду роботи на території російської федерації роботи до страхового стажу та наголосив на правомірності їх неврахування. Згідно з відзивом зарахування до стажу періодів роботи громадян держав-учасників СНД визначалося Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Втім, з 01.01.2023 Російська Федерація вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 в односторонньому порядку, дію угоди для України припинено згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328, що набрала чинності 02.12.2022. Відповідач зазначив, що під час дії Угоди у позивача не виникло права на пенсію, а звернення за її призначенням відбулося вже після припинення дії Угоди, тому її норми не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.
Відповідач зазначив, що положення частини першої статті 25 Закону № 1906-IV про те, що припинення дії міжнародного договору не впливає на права, зобов`язання чи правове становище, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії, означає, що не підлягає перегляду в бік зменшення страховий стаж осіб, яким уже призначено пенсію станом на дату припинення дії Угоди. Разом з тим, станом на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії та дату прийняття відповідачем спірного рішення Угода вже припинила дію.
За змістом відзиву згідно з положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зарахування до страхового стажу періодів роботи з 01.01.2004 на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав та врахування заробітної плати за періоди роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, здійснюється за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких провадилася трудова діяльність. Документи, що необхідні для призначення пенсії, зокрема, про стаж роботи до 31.12.1991, уточнюючі довідки про пільговий характер роботи, про навчання, про цивільний стан особи та інші документи враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений, що встановлено статтею 4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1991.
Згдіно з відзивом пукнтом 3 Порядку підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі до страхового стажу (стажу роботи) для визначення права на призначення пенсії за віком, затвердженим Постановою КМУ від 16.05.2025 №562 встановлено, що особи, які працювали в інших державах і у яких відсутній необхідний страховий стаж, передбачений частинами першою – третьою статті 26 Закону, додають до заяв про призначення пенсії підтвердні документи.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24.11.2025 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.
Згідно з ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання. 
Відповідно до ч. 5 ст. 250 цього Кодексу датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ
Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24.09.2025 після досягнення віку 60 років звернувся до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.
Надану позивачем заяву за правилами екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, що є відповідачем у справі.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 01.10.2025 №262440030906 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу роботи.
Відповідно до рішення від 01.10.2025 № 262440030906 вік заявника 60 років 0 місяців 1 день, необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” становить 32 роки, страховий стаж особи становить 30 років 1 місяць 16 днів.
В рішенні зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди:
- період служби з 05.08.1986 по 28.11.1991 роки, оскільки служба на території Російської Федерації;
- періоди роботи з 20.01.1992 по 12.12.1996 роки на території Російської Федерації, оскільки остання з 01.01.2023 припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав— учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. 

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ, ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV.
Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом (стаття 8 Закону № 1058).
Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 01.0.12025 по 31.12.2025 - не менше 32 років;
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).
Згідно з частинами 2-3 ст. 24-1 Закону № 1058 періоди трудової діяльності до 01.01.1992 за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.
Не зараховуються до страхового стажу періоди трудової діяльності за межами України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та на тимчасово окупованих територіях України після 19.02.2014 особі, яка після 19.02.2014 проходила військову службу (службу) у збройних силах, органах внутрішніх справ, органах державної безпеки, поліції, інших військових формуваннях, перебувала на посадах державної служби, на посадах в органах місцевого самоврядування у відповідних органах (формуваннях) Російської Федерації, добровільно займала посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, утворених на тимчасово окупованій території України, зокрема в окупаційній адміністрації держави-агресора, у незаконних судових або правоохоронних органах, а також добровільно брала участь у незаконних збройних чи воєнізованих формуваннях, утворених на тимчасово окупованій території України, та/або у збройних формуваннях держави-агресора.
Згідно з пунктом 5-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058 періоди трудової діяльності з 01.01.1992 до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення" за межами України в державах, які входили до складу колишнього Союзу РСР, зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-XII (далі за текстом Закон № 1788-ХІІ), що діяв до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання. Пунктом в ч. 3 цієї статті визначено, що до стажу роботи зараховується також військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби;
Згідно зі ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
В пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (надалі за текстом Порядок № 637), також закріплено положення, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 6 Порядку № 637 встановлено, що для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються:
військові квитки;
довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, розвідувальних органів, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС;
довідки архівних і військово-лікувальних установ.
Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 передбачено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.
Статтею 5 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, яка підписана Україною 13.03.1992, встановлено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.
Відповідно до ст. 6 Угоди, призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 01.12.1991, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації (ст. 11 Угоди).
Відповідно до ст. 13 Угоди, кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Відповідно до статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України", чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Приписами пункту "в" частини другої статті 24 Закону України "Про міжнародні договори України" передбачено, що припинення та зупинення дії міжнародного договору України здійснюються щодо міжнародних договорів, які укладено від імені Уряду України та які не потребували надання згоди на їх обов`язковість Верховною Радою України або затвердження Президентом України, а також щодо міжвідомчих договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, - у формі постанови Кабінету Міністрів України.
Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України "Про міжнародні договори України", припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення" зафіксовано вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у місті Москві.
Міністерство юстиції України у повідомленні від 10.01.2023, яке опубліковано в Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило факт припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 для України з 19.06.2023.
Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 №639 припинено дію Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн. Згідно з листом Міністерства закордонних справ від 10.07.2023 № 72/14-612/1-80209. Угода між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993, припинила дію 04.07.2023.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ

При вирішенні питання правомірності визначення тривалості страхового стажу суд виходить із змісту документів, що розглядалися відповідачем під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії, оцінка правомірності рішень (дій чи бездіяльності) здійснюється шляхом встановлення обґрунтованості наведених в них підстав неврахування певних періодів роботи позивача у складі спеціального стажу.
В рішенні від 01.10.2025 № 262440030906 зазначено, що до страхового стажу позивача не враховані період проходження військової служби з 05.08.1986 по 28.11.1991 та період роботи у Російській федерації з 20.01.1992 по 12.12.1996, оскільки з 01.01.2023 росія припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.
Обидва періоди зайнятості позивача, що не враховані до стажу стосуються періодів до впровадження персоніфікованого обліку, а тому, із врахуванням приписів ст. 24 Закону 1058 враховуються на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. 
Згідно з військовим квитком серії НОМЕР_1 позивач проходив військову службу у Збройних силах СРСР в період з 30.10.1983 по 06.10.1985 та з 01.08.1986 по 28.11.1991.
Враховуючи підтвердження проходження позивачем військової служби у період з 01.08.1986 по 28.11.1991 зазначений період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача, на підставі п. «в» ч. 3 ст. 56 Закону № 1788-ХІІ та ч. 2 ст. 24-1 Закону № 1058.
Трудова книжка позивача НОМЕР_2 , дата заповнення 18.08.1982, що надавалася позивачем до заяви про призначення пенсії за віком, містить записи про роботу позивача у виробничо-комерційній асоціації «Легіс», РФ в період з 20.01.1992 по 12.12.1996 (записи № 7-10).
Відповідач в оспорюваному рішенні причиною відмови врахувати зазначений стаж визначає припинення з 19.06.2023 року для України дії Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та зазначає, що такий стаж може бут врахованим за дотримання положень Порядку підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі до страхового стажу (стажу роботи) для визначення права на призначення пенсії за віком, затвердженим Постановою КМУ від 16.05.2025 №562.
Під час вирішення питання правомірності неврахування відповідачем до стажу роботи позивача в період з 20.01.1992 по 12.12.1996 суд виходить із того, що положеннями Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн ід 14.01.1993 визначалося врахування стажу, набутого на території будь-якої з держав-учасниць Угоди впри встановленні права на пенсію та її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Денонсація Угод від 13.03.1992 та від 14.01.1993 означає, що вказані Угоди припинили виникнення зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливають на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті її виконання, вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.
Суд наголошує на тому, що закон не має зворотної дії в часі. До того ж не зарахування стажу роботи чи розмірів заробітної плати в період чинності міжнародної угоди, осіб які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Так, працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення.
За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.
Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.06.2018 у справі №820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.
Отже, до набрання чинності Постановою №1328, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно із Угодою, в тому числі щодо страхового стажу, отриманого громадянами до підписання Угоди.
Відповідно до ч.2 ст.13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в російській федерації, оскільки вказана Угода була чинною на момент набуття стажу.
Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009 зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення.
Враховуючи наведене, суд не приймає до уваги посилання відповідача на припинення участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, оскільки таке припинення не стосується (не впливає) періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в час дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що незарахування до стажу роботи в період чинності міжнародної угоди, особі, яка працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, є неприпустимим та порушує конституційні принципи. За наявності чинної у період роботи особи Угоди від 13.03.1992, що визначала відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу, а відтак відповідачем протиправно не враховано період роботи позивача з 20.01.1992 по 12.12.1996.
Таким чином, суд вважає протиправним неврахування відповідачем під час вирішення питання про призначення пенсії позивачу на підставі військового квитка періоду проходження військової служби з 05.08.1986 по 28.11.1991 та на підставі трудової книжки періоду роботи з з 20.01.1992 по 12.12.1996, що свідчить про неправильне визначення відповідачем тривалості стажу позивача під час розгляду заяви про призначення пенсії, та протиправність прийнятого рішення про відмову в призначенні пенсії від 01.10.2025 №26244003090601. Виходячи з вище вказаного суд дійшов висновку про невідповідність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 01.10.2025 №26244003090601 про відмову в призначенні позивачу пенсії з підстав недостатності стажу позивача статті 2 КАС України, що свідчить про наявність підстав для визнання його протиправним та скасування. Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Зважаючи на викладене вище, вимоги позивача про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 24.09.2025 про призначення пенсії із врахуванням висновків суду та зарахуванням до страхового стажу періодів з 05.08.1986 по 28.11.1991 та з 20.01.1992 по 12.12.1996, також є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Отже, заявлений позивачем підлягає задоволенню повністю.
Відповідно до частин першої, третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи задоволення судом вимог позивача, суд вважає за можливе присудити на користь позивача з бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за квитанцією від 19.11.2025 № 2947-7159-8160-9337 в сумі 1211,20 грн.
Беручи до уваги викладене вище, на підставі положень Законів України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, “Про пенсійне забезпечення” та керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити повністю
Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 01.10.2025 №26244003090601 про відмову в призначенні пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 24.09.2025 та зарахувати до страхового стажу періоди з 05.08.1986 по 28.11.1991 та з 20.01.1992 по 12.12.1996. 
Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять ) гривень 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Відомості про сторін:
ОСОБА_1 (позивач) – адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;
Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (відповідач) – адреса: 33028, місто Рівне, вулиця Борисенка Олександра, будинок 7 , ЄДРПОУ 21084076

Суддя А.С. Михайлик