Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2026 року       м. Рівне

Справа № 563/3/26
Провадження № 33/4815/313/26

Суддя Рівненського апеляційного суду – Полюхович О.І.,
з участю: 
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Корецького районного суду Рівненської області від 08 січня 2026 року, –

ВСТАНОВИВ:

 
Постановою Корецького районного суду Рівненської області від 08 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.126, ч.4 ст.130, ст.122-4 КУпАП та до нього застосовано штраф в розмірі 34000 (тридцять чотири тисячі) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
З матеріалів справи вбачається, що 18 серпня 2025 року о 22 год. 05 хв. по вулиці Київська, що у місті Корець Рівненської області, ОСОБА_1 після ДТП, яка відбулася о 21:45 год. за його участі, будучи особою, яка керувала транспортним засобом (мотоциклом) марки «Loncin LX 200 GY 8», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вживав алкогольні напої та перебував у стані сп`яніння, що підтверджується висновком експерта №797 від 30.10.2025 року, чим порушив вимоги п.2.10є ПДР України.
Крім того, 18 серпня 2025 року о 22 год. 05 хв. по вулиці Київська, що у місті Корець Рівненської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом (мотоциклом) марки «Loncin LX 200 GY 8», реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив вчинення ДТП та залишив його місце, чим порушив вимоги п.2.10а ПДР України.
Також, 18 серпня 2025 року о 22 год. 05 хв. по вулиці Київська, що у місті Корець Рівненської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом (мотоциклом) марки «Loncin LX 200 GY 8», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, а саме не отримував посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги п.2.1а ПДР України.
Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.126, ч.4 ст.130, ст.122-4 КУпАП.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити захід стягнення, застосований місцевим судом та передбачений санкцією ч.4 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 34000 грн. з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки та застосувати до нього передбачений ст.24-1 КУпАП захід впливу – передача неповнолітніх під нагляд батькам.
Зазначає, що під час розгляду справи суд першої інстанції безпідставно не задовольнив клопотання про застосування до нього заходу впливу, передбаченого ст.24-1 КУпАП, хоча на момент вчинення адміністративних правопорушень він був неповнолітнім (17 років), а положення ст.13 КУпАП прямо допускають застосування до осіб віком від 16 до 18 років заходів виховного характеру, у тому числі у справах за ст.130 КУпАП. Вказує, що його особа та обставини справи свідчать на користь застосування саме заходів впливу, а не адміністративного стягнення, оскільки він позитивно характеризується за місцем проживання, проживає у багатодітній сім`ї, допомагає батькам у догляді та утриманні молодших членів родини, раніше до відповідальності не притягувався та компрометуючих матеріалів щодо нього не надходило.
Доводить, що він повністю визнав свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень, щиро розкаявся, примирився з потерпілим, який не має до нього жодних майнових чи немайнових претензій, а також уже зазнав і надалі зазнає значних негативних фінансових наслідків у зв`язку з відшкодуванням шкоди та витрат, пов`язаних із кримінальним провадженням, що свідчить про досягнення виховної мети відповідальності. Вважає, що з урахуванням віку, щирого каяття, позитивної характеристики, сімейного стану, фактичних наслідків події та можливості виправлення без застосування суворих адміністративних стягнень, у справі наявні всі законні підстави для застосування до нього заходу адміністративного впливу у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд батьків відповідно до ст.24-1 КУпАП.
Заслухавши доводи ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та постанову суду в межах доводів апеляційної скарги суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень ґрунтуються на сукупності зібраних в справі та досліджених в судовому засіданні достатніх та достовірних доказів, яким дана правильна юридична оцінка та ніким не заперечується.
Доводи про безпідставну відмову суду першої інстанції у застосуванні щодо нього заходів впливу, передбачених ст.24-1 КУпАП, не можуть бути прийняті судом як обґрунтовані.
Так, відповідно до ст.13 КУпАП, у разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених статтями 44, 51, 89, 121-127, 130, статтею 139, частиною третьою статті 154, частиною другою статті 156, статтями 173, 173-2, 173-4, 174, 183-1, 185, 190-195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах.
Застосування до таких осіб заходів впливу, передбачених ст.24-1 КУпАП, є правом суду, а не його обов`язком, і допускається лише з урахуванням характеру вчиненого правопорушення та даних про особу правопорушника.
Хоча на момент вчинення правопорушень ОСОБА_1 був неповнолітнім (17 років), сам по собі цей факт не зумовлює автоматичного застосування заходів виховного характеру. Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із підвищеної суспільної небезпечності правопорушень, передбачених ч.2 ст.126, ч.4 ст.130, ст.122-4 КУпАП, які пов`язані з керуванням неповнолітньою особою транспортним засобом у стані сп`яніння та створює реальну загрозу безпеці дорожнього руху, життю і здоров`ю його учасників. Такі обставини свідчать про необхідність застосування саме адміністративного стягнення як заходу державного примусу.
Посилання на позитивну характеристику, сімейний стан, відсутність попередніх притягнень до відповідальності, визнання вини, каяття, примирення з потерпілим та відшкодування шкоди були предметом оцінки місцевого суду, однак вони не нівелюють характер і ступінь суспільної шкідливості вчинених правопорушень та не створюють безумовних підстав для застосування ст.24-1 КУпАП
Таким чином, враховуючи вимоги ст.13 КУпАП, характер вчинених правопорушень і встановлені обставини справи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для застосування до ОСОБА_1 заходів впливу, передбачених ст.24-1 КУпАП. Отже, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують законності й обґрунтованості оскаржуваного рішення, тому вона не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.6 ЄКПЛ, ст.294 КУпАП, суд –

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Корецького районного суду Рівненської області від 08 січня 2026 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду О.І. Полюхович