ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2026 року	справа №380/18948/25	
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар Н.А. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МОСТ-ТРАНС» до Львівської митниці про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,-
в с т а н о в и в:
До Львівського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «МОСТ-ТРАНС» (81333, Львівська область, Яворівський район, с. Завада, вул. Польова 11; ЄДРПОУ 41351764) з позовом до Львівської митниці Державної митної служби України (79000, м. Львів, вул. Костюшка,1 ЄДРПОУ 43971343) в якому просить суд:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Львівської митниці №UA2090002025259 від 16.07.2025 року, №UA2090002025260 від 16.07.2025 року;
- стягнути на користь ТОВ «МОСТ-ТРАНС» (ЄДРПОУ 41351764) судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці та понесені судові витрати.
Позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, що товар, який імпортувався ТОВ «МОСТ-ТРАНС» на митну територію України з Республіка Польща, супроводжувався сертифікатом походження EUR. 1 PL/MF/AS0448220. Відтак, у ТОВ «МОСТ-ТРАНС» були належні правові підстави для застосування при декларуванні такого товару преференційного режиму по Миту у відповідності до умов Угоди про асоціацію. Підставою для донарахування митних платежів стала інформація, отримана від уповноважених органів Республіки Польща, відповідно до якої експортер не надав достатніх доказів для підтвердження преференційного походження товару. Разом з тим зазначена інформація не може бути єдиним та беззаперечним доказом порушення ТОВ «МОСТ-ТРАНС» митних правил, оскільки до митного оформлення надав всі документи, передбачені чинним законодавством, які були видані експортером і підтверджують право позивача на застосування преференційного режиму. Просить позов задовольнити .
Відповідач подав відзив на позов, у якому позов не визнав. Зазначив, що уповноваженим органом Республіки Польща, як уповноваженим державним органом країни експортера, не підтверджено преференційне походження з Європейського Союзу товару (код пільги 410), ввезеного ТзОВ «МОСТ-ТРАНС» за митною декларацією від 17.02.2022 №UA209140/2022/013798. Враховуючи ту обставину, що для товару, ввезеного за вказаною митною декларацією преференційне походження є визначальним для оподаткування, а інформація про преференційне походження виявилась недостовірною, а тому, ТзОВ «МОСТ-ТРАНС» преференційні ставки ввізного мита до товару, зазначеного у сертифікаті з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 14.02.2022 №PL/MF/AS0448220, застосовано неправомірно. Просить відмовити у задоволенні позову.
Представник позивача неодноразово подавала додаткові пояснення, у яких послалась на постанову Верховного Суду від 12.08.2025 у справі № 500/1516/22, у якій суд зазначив, що зміст відповіді уповноваженого органу Королівства Іспанії свідчить про те, що компетентний іноземний орган підтвердив факт неподання експортером додаткових даних про походження товару, а не про встановлення чи не встановлення походження товару. Представник позивача наголосив, що позивач до матеріалів справи № 380/18948/25 долучив Сертифікат відповідності ЄС, де виробник тягача MAN Truck & Bus підтверджує, транспортний засіб сідельний тягач марки MAN, номер шасі - НОМЕР_1 є товаром походження з Європейського Союзу (Німеччина) та виготовлений в Німеччині, Мюнхен та відповідно відповідає правилам походження для преференційної торгівлі з Україною. Крім того, ще долучено оригінал сертифікату СЕМТ про відповідність технічним та безпековим вимогам до автомобілів № DE335226 з перекладом, в якому зазначено, тип марка машини: TGX/MAN, ідентифікаційний номер машини: НОМЕР_1 , яким MAN Truck & Bus AG Дахаур штрассе 667 Німеччина, 80995, Мюнхен засвідчує, що зазначений транспортний засіб відповідає вимогам UN ECE та/або директивам ЄС, а також засвідчує правильність даних, зазначених у цьому сертифікаті. Відтак, позивачем належними доказами доведено, що ввезений сідельний тягач вироблений в Німеччині, то відповідно правомірно щодо нього застосовані тарифні преференції, як це передбачено Угодою між ЄС та Україною. Просить позов задоволити.
Представник відповідача неодноразово подавав до суду додаткові пояснення, у яких зазначив, що у своїх додаткових поясненнях представник позивача посилається на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12.08.2025 по справі №500/1516/22. Львівська митниця проаналізувавши дану Постанову вважає такі покликання невірним, оскільки судові рішення у справі №500/1516/22 скасовані, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Висновки Верховного Суду не є правозастосовчими , в постанові суд лише вказав на відсутність оцінки доводів Товариства про наявність додаткових відомостей про країну походження товару та направив справу на новий розгляд. Відповідно до ч. 6 ст. 32 Доповнення І до Регіональної конвенції якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів , митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції. Тобто, санкція вищенаведеної норми права зобов`язує митні органи, які направили запит на перевірку документів, у випадку отримання відповіді щодо ненадання експортером доказів преференційного походження або відсутності такої відповіді відмовити у наданні права на преференції. Уповноваженим органом Республіки Польща, як уповноваженим державним органом країни експортера, не підтверджено преференційне походження з Європейського Союзу товару (код пільги 410), ввезеного ТзОВ «МОСТ-ТРАНС» за митною декларацією від 17.02.2022 №UA209140/2022/013798, а тому, спираючись на ч. 6 ст. 32 Доповнення І до Регіональної конвенції, Львівською митницею правомірно було відмовлено в наданні преференцій. Враховуючи, що для ввезених товарів преференційне походження є визначальним для оподаткування, а інформація про їх преференційне походження виявилась недостовірною, а тому преференційні ставки ввізного мита до даних товарів, які зазначені у сертифікаті, застосовано неправомірно.
Ухвалою суду від 22 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.
Відповідно до наказу Львівської митниці від 22.05.2025 № 197 проведено документальну невиїзну перевірку ТзОВ «МОСТ-ТРАНС» (ЄДРПОУ 41351764) дотримання вимог законодавства України з питань митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, в тому числі залежно від країни походження товарів при переміщенні через митний кордон України товарів за митною декларацією від 17.02.2022 №UA209140/2022/013798. 
За результатами проведеної перевірки складено акт від 23.06.2025 №97/25/7.4- 19/41351764, яким встановлено порушення ТзОВ «МОСТ-ТРАНС» вимог: 
- статті 15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції, частини другої статті 46, частини першої статті 257 Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита митною декларацією від 17.02.2022 №UA209140/2022/013798 на загальну суму 79 830 грн;
- підпункту в) пункту 185.1 статті 185, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за митною декларацією від 17.02.2022 №UA209140/2022/013798 на загальну суму 15 966 грн. 
Перевіркою встановлено, що ТзОВ «МОСТ-ТРАНС» за митною декларацією від 17.02.2022 №UA209140/2022/013798 ввезено товар, який декларувався із застосуванням преференції за кодом « 410» і, як наслідок, з нарахуванням та сплатою ввізного мита за преференційними ставками від митної вартості в рамках дії норм статті 15 Доповнення I «Підтвердження походження» до Регіональної конвенції. 
Для застосування преференції « 410» при митному оформленні товару наданий сертифікат з перевезення товару EUR.1 від 14.02.2022 №PL/MF/AS0448220, який вказаний у графі 44 митної декларацій під кодом « 0954» - «сертифікат з перевезення (походження) товарів форми EUR.1». 
Країна походження товару у графі 34 митної декларації вказана «EU» (Європейський союз) та була заявлена декларантом на підставі відомостей, наявних у сертифікаті з перевезення товару EUR.1 від 14.02.2022 №PL/MF/AS0448220. 
Керуючись статтею 32 Доповнення 1 «Підтвердження походження» до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференції правил походження, Державною митною службою України направлено на перевірку до уповноваженого органу Республіки Польща сертифікат з перевезення товару EUR.1 від 14.02.2022 №PL/MF/AS0448220. 
Державна митна служба України листом від 25.12.2024 № 15/15-03-01/7/6702 (вх. від 25.12.2024 № 85848/4-15) повідомила Львівську митницю про отримання листа від уповноваженого органу Республіки Польща від 18.12.2024 №2601 IOА.4331.72.2024, яким не підтверджено преференційне походження товару, зазначеного у сертифікаті з перевезення товарів EUR.1 від 14.02.2022 №PL/MF/AS0448220. 
Уповноважений орган Республіки Польща у наданій відповіді листом від 18.12.2024 № 2601-IOА.4331.72.2024 повідомив наступне: «Сертифікат з перевезення EUR.1 №PL/MF/AS0448220 від 14.02.2022р., є справжнім і був підтверджений Митним відділом в Стараховіцах. Під час верифікації експортер не довів преференційного походження товару з ЄС. Товар не має преференційного походження ЄС». 
Таким чином, уповноваженим органом Республіки Польща, як уповноваженим державним органом країни експортера, не підтверджено преференційне походження з Європейського Союзу товару (код пільги 410), ввезеного ТзОВ «МОСТ-ТРАНС» за митною декларацією від 17.02.2022 №UA209140/2022/013798. 
Враховуючи ту обставину, що для товару, ввезеного за вказаною митною декларацією преференційне походження є визначальним для оподаткування, а інформація про преференційне походження виявилась недостовірною, а тому, ТзОВ «МОСТ-ТРАНС» преференційні ставки ввізного мита до товару, зазначеного у сертифікаті з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 14.02.2022 №PL/MF/AS0448220, застосовано неправомірно.
Відповідачем 16.07.2025 року винесено податкові повідомлення-рішення рішення: -№UA2090002025259 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем « мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання на суму 79830,00 грн. 
-№UA20900002025260 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» на суму - 16966,00 грн та штрафні санкції - 3991,50 грн.
Позивач вважає такі протиправними та оскаржив їх до суду.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Указана норма основного закону означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Митний кодекс України (далі - МК України) визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
Відповідно до частини першої статті 271 МК України мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Так, згідно з пунктом 190.1 статті 190 ПК України базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті й включаються до ціни товарів.
Ввізне мито, відповідно до положень статті 272 МК України, встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України. Встановлення нових та зміна діючих ставок ввізного мита, визначених Митним тарифом України, здійснюються Верховною Радою України шляхом прийняття законів України.
Відповідно до частин першої, п`ятої статті 281 МК України допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори. У разі якщо імпорт товару є об`єктом антидемпінгових, компенсаційних або спеціальних заходів, тарифні пільги (тарифні преференції) не встановлюються або зупиняються чи припиняються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Верховною Радою Законом України № 1678-VII від 16 вересня 2014 року ратифіковано Угоду від 27 червня 2014 року про асоціацію між Україною, з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, якою, серед іншого, передбачено поглиблену та всеохоплюючу зону вільної торгівлі між Україною та Європейським Союзом.
Статтею 26 частини 1 глави 1 розділу IV Угоди встановлено, що положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I «Щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва».
Відповідно до частини першої статті 2 Протоколу І Угоди встановлено, що з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу:
(a) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу;
(b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Протоколу І Угоди в статті 2 цього Протоколу товари, які не є повністю виробленими у вказаній країні, вважаються достатньо обробленими або переробленими у ній, якщо виконуються умови, наведені у Додатку II до цього Протоколу.
Згадані вище умови вказують для всіх товарів, що підпадають під дію цієї Угоди, обробку, яку необхідно виконати з використовуваними у виробництві товару матеріалів іншого походження. Ці умови можуть бути застосовані тільки до вказаних матеріалів. Зі вказаного витікає, що якщо товар, який набув статусу виробленого у вказаній країні завдяки виконанню умов, вказаних у Додатку II, використовується для виготовлення іншого товару, то застосовні для цього другого товару умови не поширюються на перший; також не має значення, чи використовувались для виготовлення першого товару матеріали іншого походження.
Статтею 33 Протоколу І Угоди врегульовано питання щодо перевірки підтверджень походження товару.
Відповідно до пункту 1 статті 33 Протоколу І Угоди подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу.
З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи країни імпорту повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 та інвойс, якщо він був поданий, декларацію інвойс або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, якщо це доречно, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути передані на підтримку запита про перевірку (пункт 2 статті 33 Протоколу I Угоди).
Перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними (пункт 3 статті 33 Протоколу І Угоди).
Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та, чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України й відповідають іншим вимогам цього Протоколу (пункт 5 статті 33 Протоколу I Угоди).
Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції (пункт 6 статті 33 Протоколу I Угоди ).
Положення аналогічні положенням статті 33 Протоколу І Угоди містяться і в статті 32 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, до якої України приєдналась відповідно до Закону України від 8 листопада 2017 року № 2187-VIII.
За висновками, наведеними Верховним Судом у постановах від 1 березня 2021 року у справі №240/7093/19 та від 11 квітня 2022 року у справі №260/2805/20 митний орган не наділений повноваженнями діяти на власний розсуд за вказаних обставин та проводити додаткову перевірку документів про походження товару після отримання результатів такої перевірки компетентним органом заявленої декларантом країни походження товару.
Суд звертає увагу на таке.
Відповідно до пунктів 2 та 6 Протоколу І Угоди товарами, що походять з Європейського Союзу мають вважатися такі, що цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу та товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.
Наведені норми дають підстави вважати, що якщо товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені повністю у Європейському Союзі, можуть вважатися такими, що походять з Європейського Союзу за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 Протоколу І Угоди.
За змістом статті 6 Протоколу 1 Угоди та статті 2 цього Протоколу товари, які не є повністю виробленими у вказаній країні, вважаються достатньо обробленими або переробленими у ній, якщо виконуються умови, наведені у Додатку II до цього Протоколу.
Пунктом 1 статті 2 Доповнення І до Регіональної конвенції визначено, що з метою імплементації відповідної Угоди наступні продукти вважаться такими, що вироблені в Договірній Стороні при експорті в іншу Договірну Сторону:
(а) товари цілком вироблені в певній країні відповідно до Статті 4;
(b) товари, отримані в Договірній Стороні, включаючи товари, які не були повністю там вироблені, за умови, що ці матеріали пройшли достатню обробку та переробку в цих Договірних Сторонах відповідно до Статті 5;
(c) майно, що виробляється в Європейському Економічному Просторі (ЄЕП) в рамках значення Протоколу 4 до Угоди про Європейський економічний простір. Такі товари повинні розглядатися, як вироблені в Європейському Союзі, Ісландії, Ліхтенштейні1 чи Норвегії (сторони ЄЕП), при експорті відповідно з Європейського Союзу, Ісландії, Ліхтенштейну чи Норвегії до договірної країни, крім учасників ЄЕП.
Згідно з пунктом 1 статті 5 Доповнення І до Регіональної конвенції з метою виконання положень Статті 2, товари, які не є повністю отриманими, повинні вважатись достатньо обробленими та переробленими у ній, при виконанні умов, викладених у Додатку II.
Пунктом 1 статті 15 Доповнення І до Регіональної конвенції визначено, що товари, що походять з однієї з Договірних Сторін, і ввозяться в інші Договірні Сторони, підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, що підтверджують походження:
(a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III а;
(b) сертифікат з перевезення товару EUR-МЕD, зразок якого наведений у Додатку III b;
(c) у випадках, вказаних у Статті 21(1), декларація (надалі іменуватиметься "декларацією походження" або "декларацією походження EUR-МЕD"), надана експортером до інвойса. повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати. Текст декларації походження наведений у Додатку IV а і b.
Подібно, відповідно до пункту 1 статті 16 розділу 5 Протоколу I Угоди товари, що походять з Європейського Союзу, товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів:
(a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або
(b) у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.
Відтак, як Угода, так і Регіональна конвенція чітко визначають, що товар вважається таким, що походить з Європейського Союзу за умови подання сертифікату з перевезення товару EUR.1.
Процедуру видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлює стаття 16 Доповнення І до Регіональної конвенції та стаття 17 Протоколу І Угоди.
Згідно зі статтею 16 Доповнення І до Регіональної конвенції сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD має бути виданий митними органами Договірної сторони-експортера на письмову заявку експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.
Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD, а також бланк заявки, зразок якої наведений у Додатку III а і и. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і відповідно до норм національного законодавства країни експорту. Якщо ці бланки заповнюються від руки, вони повинні заповнюватися ручкою друкованими літерами. Опис товарів потрібно викласти у виділеній для цього графі, не залишаючи вільних рядків. Якщо графа не заповнена повністю, під останнім рядком опису проставляється горизонтальна лінія, вільне місце перекреслюється
Експортер, який подає заявку про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів Договірної сторони-експортера, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1або EUR-МЕD, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цієї Конвенції.
Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також для виконання інших умов цієї Конвенції. Для цих цілей вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть доцільними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї Статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена графа, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.
Сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.
Подібно до вищенаведеного, згідно зі статтею 17 Протоколу І до Угоди сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.
Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту. Якщо їх заповнюють від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Опис товарів потрібно викласти у виділеній для цього комірці, не залишаючи вільних рядків. Якщо комірка заповнена не повністю, під останнім рядком опису потрібно накреслити горизонтальну лінію й перекреслити вільний залишок комірки.
Експортер, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу.
Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.
Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.
Відповідно до пунктів 1, 6, 7 та 8 статті 21 Доповнення І до Регіональної конвенції декларація про походження або декларація про походження EUR-МЕD, зазначена в статті 15(1)(с), може бути складена:
(a) уповноваженим експортером відповідно до положень Статті 23, або
(b) експортером на будь-яку партію товару, що складається з однієї або більше одиниць упаковки, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро.
Складання декларації про походження або декларації про походження EUR-МЕD здійснюється експортером шляхом штампування, машинописного чи поліграфічного друкування на інвойсі, повідомленні про доставку чи іншім комерційнім документі декларації, текст якої наведено у Додатку IV а та b, з використанням однієї з мовних версій, викладених у цих Додатках, і відповідно до положень національного законодавства країни експорту. Якщо декларація складена від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами.
Декларації про походження та декларації про походження EUR-МЕD мають бути власноручно підписані експортером, що їх склав. Проте уповноважений експортер у розумінні Статті 22 не повинен підписувати такі декларації, якщо він надав митним органам Договірної сторони-експортера письмове зобов`язання нести повну відповідальність за будь-яку декларацію про походження, у якій він зазначений, так, ніби вона підписана ним власноручно.
Декларація про походження або декларація про походження EUR-МЕD може бути складена експортером тоді, коли товари, яких вона стосується, експортуються, або після експортування за умови подання цієї декларації в країні імпорту не пізніше, ніж протягом двох років після імпортування товарів, яких вона стосується.
Аналогічно статтею 22 Протоколу І до Угоди встановлено, що декларація інвойс, зазначена в статті 16(1)(b) цього Протоколу, може бути складена:
(a) затвердженим експортером у розумінні статті 23 цього Протоколу,
або
(b) експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро.
Складання декларації інвойс здійснюється експортером шляхом штампування, машинописного чи поліграфічного друкування на інвойсі, повідомленні про доставку чи іншім комерційнім документі декларації, текст якої наведено у Додатку до цього Протоколу, з використанням однієї з мовних версій, викладених у цьому Додатку, і згідно з чинним законодавством країни експорту. Якщо декларація складена від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами.
Декларації інвойс мають бути власноручно підписані експортером, що їх склав. Проте затверджений експортер у розумінні статті 23 цього Протоколу не повинен підписувати такі декларації, якщо він надав митним органам країни експорту письмове зобов`язання нести повну відповідальність за всі декларації інвойс, у яких він зазначений, так, ніби вони підписані ним власноручно.
Декларація інвойс може бути складена експортером тоді, коли товари, яких вона стосується, експортуються, або після експортування за умови подання цієї декларації в країні імпорту не пізніше ніж протягом двох років після імпортування товарів, яких вона стосується.
Отже, саме митний орган Договірної сторони країни експорту видає сертифікат EUR.1.
Аналіз наведених норм міжнародного законодавства та законодавства України дає підстави для висновку, що однією із передумов для використання переваг, передбачених Угодою про асоціацію, є надання документа, що підтверджує походження товару, зокрема сертифіката з перевезення товару EUR.1
За змістом пункту 5 статті 32 Доповнення І до Регіональної конвенції митні органи, за запитом яких було здійснено перевірку, як мають бути повідомлені про їх результати, так і ці результати (1) повинні чітко вказувати на те чи є перевірені документи достовірними та (2) чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з однієї з Договірних країн і (3) відповідати іншим вимогам Конвенції.
При цьому змістом положень пункту 6 статтю 32 Доповнення І до Регіональної конвенції чітко визначено випадки у разі наявності яких митні органи, що подали запит за відсутності виняткових обставин повинні відмовляти у наданні права на преференції: (1) якщо має місце обгрунтований сумнів, і відповідь на запит про перевірку не надана протягом 10- місяців з дати подання запиту; (2) відповідь на запит не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів.
Судом встановлено, що в акті перевірки, висновки якого ґрунтуються на отриманому відповідачем листі державних органів Республіки Польща, Львівська митниця не навела жодних обставин, які могли б викликати сумніви щодо походження товару, ввезеного позивачем. Також в акті перевірки відсутня інформація, підтверджена відповідними первинними документами чи іншими матеріалами, яка б свідчила про подання декларантом недостовірних документів або інформації, а також про вчинення ним інших протиправних дій, що призвели до заниження обов`язкових митних платежів. Також не зафіксовано розбіжностей між даними, поданими платником податків для митного оформлення, та фактичними обставинами, встановленими під час перевірки. Крім того, в акті не зазначено про наявність первинних документів чи інших доказів, які б підтверджували наявність порушень. Крім того, відсутні дані про надання Держмитслужбою доручення на проведення вибіркової перевірки.
Крім того судом встановлено, що долучена до матеріалів справи відповідь державних органів Республіки Польща не містить «документально підтверджених відомостей щодо країни походження… які відрізняються від задекларованих».
Відповідач не надав доказів, які б підтверджували факт офіційного звернення уповноваженого органу Польщі до експортера за наданням належних документів на підтвердження статусу походження товару, чи відповіді експортера.
Відповідач, на підставі відповіді контролюючого органу іноземної держави, встановив, що сертифікат EUR.1 є справжнім і був підтвердженим Митним відділом в Стараховіцах, однак, після проведення відповідних перевірок, експортер не довів преференційного походження товару з Євросоюзу, товар немає преференційного походження ЄС.
Суд зазначає, що зміст відповіді уповноваженого органу іноземної держави свідчить про те, що Митний відділом в Стараховіцах підтвердив сертифікат EUR.1, експортер не довів преференційного походження товару з Євросоюзу, а не про встановлення чи не встановлення походження товару. 
Пунктом 1 статті 33 Доповнення І до Регіональної конвенції встановлено, що у випадках виникнення спорів щодо процедур перевірки відповідно до статті 32, які не можуть бути вирішені між митними органами, які вимагають перевірки і митними органами, відповідальними за проведення цієї перевірки, повинні бути представлені двосторонньому органу, який встановлений відповідною Угодою. Інші, ніж ті, які пов`язані з процедурами перевірки згідно зі Статтею 32, суперечки щодо тлумачення цієї Конвенції повинні бути представлені Спільному Комітету.
Згідно з пунктом 2 статті 33 Доповнення І до Регіональної конвенції у всіх випадках вирішення спорів між імпортером і митними органами Договірної сторони імпортера має бути здійснено відповідно до законодавства цієї країни.
Відтак, пунктом 2 статті 33 Доповнення І до Регіональної конвенції чітко визначено, що у випадку виникнення спорів імпортера з митними органами Договірної сторони імпортера їх вирішення має бути здійснено відповідно до законодавства цієї країни.
Частиною першою статті 41 МК України встановлено, що документами, які підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару або засвідчена декларація про походження товару, або декларація про походження товару, або сертифікат про регіональне найменування товару.
Згідно з частиною третьою статті 41 МК України сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом цієї країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.
Частиною шостою статті 41 МК України встановлено, що декларація про походження товару - це письмова заява про країну походження товару, зроблена у зв`язку з вивезенням товару виробником, продавцем, експортером (постачальником) або іншою компетентною особою на комерційному рахунку чи будь-якому іншому документі, що стосується товару.
Отже, відповідно до положень частини третьої статті 41 МК України сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом.
Судом встановлено, що у 2022 році позивач ввіз на митну територію по МД №UA209140/2022/013798 від 17.02.2022 товар №1 - «Сідельний тягач марки MAN модель ТGХ 18.440 бувший у використанні, номер шaci WMA06XZZ2FP064195, двигун дизельний об"єм - 12419 смЗ, потужністю 324 kW, колір -білий, колісна формула 4х2, маса в разі повного навантаження 20000 кг, рік випуску - 2015, модельний рік 2015. Зі змісту графи 2 вище зазначеної декларації вбачається, що відправником товару виступала «OMG TRUCKS MATEUSZ GRZEJSZCZYK MATEUSZ GRZEJSZCZYK» (ul.WOLNOSCI 14 26- 010 BODZENTYN POLAND).
Товар за вище зазначеною Декларацією був задекларований із застосуванням преференції «Товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС» за кодом 410, і як наслідок, з нарахуванням та сплатою ТОВ «МОСТ-ТРАНС» ввізного мита за преференційними ставками від митної вартості у рамках дії норм статті 15 Доповнення І «Підтвердження походження» до Регіональної конвенції.
Для застосування преференції « 410» при митному оформленні товару наданий сертифікат з перевезення EUR.1 №PL/MF/AS0448220 від 14.02.2022р., відповідно до якого тягач марки MAN, номер шaci WMA06XZZ2FP064195, рік випуску 2015, країна виготовлення - Німеччина ( гр.4), країна призначення -Україна. 
Cертифікатом відповідності ЄС, виданим ManTruck@BusAG 09.03.2015, підтверджено, що автомобіль MAN, ін № WMA06XZZ2FP064195, вироблений Man Truck@ Bus AG, адреса Дахауер штрассе 667 Німеччина-80995, Мюнхен.
Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що сідельний тягач марки MAN модель ТGХ 18.440, придбано у контрагента, який зареєстрований у Польщі та ввезено, згідно із зазначеною у акті митною декларацією, через державний кордон з Польщі. Ввезений транспортний засіб згідно з сертифікатами виготовлений у Німеччині, країні - члена ЄС, був придбаний контрагентом позивача (польською стороною), який в подальшому, його відчужив позивачу. Такий транспортний засіб не виходив за межі країн ЄС до його придбання товариством, що позивач підтвердив сертифікатами переміщення EUR.1.
Доказів того, що долучений сертифікат EUR.1, який подавався до митного оформлення, не анульований, не визнаний недійсним, не відкликаний суду не подано. Також відсутні докази того, що вказаний документ був підроблений або одержаний незаконним шляхом.
Таким чином, судом встановлено що товар, який був ввезений Позивачем в Україну, згідно з митною декларацією, походить з Європейського Союзу та відповідає правилам походження, що регулюють преференційну торгівлю з Україною. Під час митого оформлення товарів декларант позивача надав достатній обсяг документів на підтвердження походження товару із країн Європейського Союзу, тому до вказаного транспортного засобу правомірно застосований преференційний митний режим в рамках Протоколу 1, оскільки імпортований Позивачем автомобіль виготовлений в країні ЄС, яка є державою-членом цієї угоди.
Оцінюючи наведені докази в сукупності, суд уважає, що лист уповноваженого органу іноземної держави, який був покладений в основу висновків відповідача під час проведення перевірки, не є достатнім та достовірним поряд з іншими доказами, які наявні в матеріалах справи, в підтвердження обставин відсутність підстав для застосування преференції « 410». 
Суд звертає увагу на те, що при вирішенні спорів щодо правомірності індивідуальних акті суб`єктів владних повноважень обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, що прямо випливає із положень статті 77 КАС України.
Додатково суд звертає увагу на те, що судом в силу положень ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин враховано висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 09.12.2025 року у справі №380/22832/24.
Підсумовуючи викладене, суд уважає, що спірні податкові повідомлення-рішення не відповідають критерію обгрунтованості (п.3 ч.2 ст.2 КАС України), а тому позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення.
Щодо судового збору, то такий в силу положень ст.139 КАС України, належить присудити з відповідача, оскільки позов задоволено повністю.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в :
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Львівської митниці №UA2090002025259 від 16.07.2025 року, №UA2090002025260 від 16.07.2025 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (адреса: м.Львів, вул. Костюшка Т., 1, код ЄДРПОУ 43971343) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МОСТ-ТРАНС» (81333, Львівська область, Яворівський район, с. Завада, вул. Польова 11; ЄДРПОУ 41351764) 2420,40 грн., сплаченого при поданні позову судового збору. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України. 

Суддя	Кухар Наталія Андріївна