ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2025 року
м. Київ
справа № 127/16392/21
провадження № 61-4141св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М., 
Фаловської І. М.,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», в інтересах якого діє адвокат Сокуренко Наталія Вікторівна, 
на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2022 року в складі судді: Воробйової В. В. та постанову Вінницького апеляційного суду від 21 лютого 2023 року в складі колегії суддів: Ковальчука О. В., Якименко М. М., Панасюка О. С., в справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
В обґрунтування вказаного позову зазначає, що відповідно до кредитного договору від 02 жовтня 2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 
33 500,00 дол США. В забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором того ж дня між сторонами було укладено договір іпотеки, згідно з яким відповідач передав в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1 . Цей договір також поширюється на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки. Договором іпотеки передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії.
В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 14 травня 2021 року мав заборгованість перед позивачем у сумі 15 898,43 дол США.
АТ КБ «ПриватБанк також зазначило, що не надавало своєї згоди на реєстрацію фізичних осіб за адресою предмету іпотеки, реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинно відбуватися на підставі рішення суду.
Пославшись на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором звернути стягнення на будинок загальною площею 80,90 кв. м. та земельну ділянку, 
на якій знаходиться вказаний будинок, що розташовані за адресою: 
АДРЕСА_2 , шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах, виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані/проживають у вказаному житловому будинку.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 
2022 року, яке залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 21 лютого 2023 року, у задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції з яким погодився апеляційний суд, встановив, що позивач 21 травня 2015 року, направивши позичальнику та поручителю повідомлення, в якому вимагав погасити заборгованість, заявивши про зміну терміну повернення кредиту, а також пред`явивши 25 червня 2015 року позов у цивільній справі № 127/15250/15-ц до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (поручителя) про дострокове стягнення розміру заборгованості за кредитним договором, змінив строк виконання зобов`язання, тому він набув право пред`явлення позову до іпотекодавця протягом трьох років починаючи від дати невиконання забезпеченого іпотекою зобов`язання, а саме після  закінчення 30 днів після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі, тобто у 2015 році, однак з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки звернувся лише у 2021 році, тобто із значним пропуском встановленого законодавством трирічного строку звернення до суду за захистом свого порушеного права, а тому дійшов висновку щодо застосування статті 267 ЦК України про відмову у задоволенні позову внаслідок спливу строку позовної давності.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
20 березня 2023 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат 
Сокуренко Н. В. звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від  06 грудня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 21 лютого 2023 року.
У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2023 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 21 лютого 2023 рокута витребувано справу із суду першої інстанції.
У травні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, не врахували правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19, від 15 травня 2020 року у справі № 922/1467/19, від 04 серпня 2021 року у справі 
№ 727/7578/16-ц, від 09 червня 2021 року у справі № 759/17465/18, 
від 14 липня 2020 року у справі № 128/2176/18. 
Позиція інших учасників справи
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу протягом строку, встановленого в ухвалі про відкриття касаційного провадження.
Фактичні обставини, встановлені судами
Суди встановили, що 02 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № VIW3GK02191673, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 
33 500,00 дол США (строк повернення - 01 жовтня 2027 року).
У пункті 7.3 вказаного договору зазначено, що забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає: іпотека цілого житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; договір поруки № VIW3GK02191673 від 02 жовтня 2007 року, укладений з ОСОБА_2 .
Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу грошові кошти, що підтверджується ордером-розпорядженням 
від 02 жовтня 2007 року та випискою по особовому рахунку відповідача.
В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, того ж дня між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір іпотеки будинку № VIW3GK02191673, предметом якого є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п. 35.3 цього договору, в забезпечення виконання зобов`язань позичальника перед іпотекодержателем, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. За цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань боржника за кредитним договором, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем.
Згідно з п. 35.3 вказаного договору, в забезпечення виконання боржником зобов`язань за кредитним договором та іпотекодавцем зобов`язань за цим договором, іпотекодавець надає в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями площею 80,9 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до статті 6 Закону України «Про іпотеку» іпотека за цим договором поширюється і на земельну ділянку загальною площею 0,0580 га, на якій розташований вказаний будинок .
Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 грудня 2015 року у цивільній справі № 127/15250/15-ц позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (поручителя) про дострокове стягнення кредиту задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі: 21 876,66 дол США. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 січня 2018 року у цивільній справі №127/24667/17 позов ПАТ КБ «Приват Банк» задоволено частково та виселено ОСОБА_1 , з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , без надання іншого житлового приміщення. Відмовлено у задоволенні вимоги про виселення інших осіб, які зареєстровані та проживають у цьому житловому будинку зі зняттям з реєстраційного обліку у органах МВС України без надання іншого жилого приміщення.
Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03 листопада 2016 року право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями було зареєстроване 01 листопада 2016 року за ПАТ КБ «Приват Банк».
Постановою Верховного Суду від 10 березня 2021 року у цивільній справі №127/2209/18 рішення Вінницького міського суду Вінницької області 
від 03 червня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року в частині вирішення вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса про визнання дій нотаріуса неправомірними та скасування рішення скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог, оскільки позов в цій частині було пред`явлено до неналежного відповідача та житловий будинок ОСОБА_1 повністю підпадає під вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». В іншій частині рішення залишено без змін. Таким чином, було скасовано рішення про державну реєстрацію права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» на спірний житловий будинок.
У вказаній постанові міститься посилання на те, що згідно з рішенням Вінницької міської ради від 25 грудня 2015 року №71 «Про перейменування площ, вулиць, провулків, проїздів, тупиків в місті Вінниці» назву вулиці «Червонофлотська» змінено на «Гетьмана Сагайдачного». Відповідно до довідки від 02 листопада 2012 року №5473, виданої КП «ВМБТІ» встановлено, що згідно з додатком 3/79 до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 04 серпня 1987 року №200 будинку АДРЕСА_3 присвоєно №31.
Згідно з довідки Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради про реєстрацію місця проживання особи від 07 липня 2021 року 
ОСОБА_1 з 23 листопада 2007 року по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .
Відповідно до довідки квартального комітету «Добробут» від 13 січня 
2022 року №17 ОСОБА_1 проживає (зареєстрований) за адресою: 
АДРЕСА_4 . До складу його сім`ї входять: 
ОСОБА_3 (дружина), ОСОБА_4 (дочка) та ОСОБА_5 (дочка).
Згідно з висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради 
від 29 вересня 2022 року № 01/00/011/151779 Орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає недоцільним виселення дітей ОСОБА_4 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з будинку АДРЕСА_2 .
Відповідно до статуту АТ КБ «ПриватБанк» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року № 594 АТ КБ 
«Приват Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків 
ПАТ КБ «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків 
ЗАТ КБ «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків 
ТОВ КБ «ПриватБанк»
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України у цій же редакції; частина третя статті 2 ЦПК України, чинного на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (іпотекою).
В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України).
За змістом частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавцем є особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.
Відповідно до статей 12, 33 Закону України «Про іпотеку», одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України 
«Про іпотеку»).
Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникає в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі. При цьому, згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» таке право виникає через тридцять календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги про дострокове погашення боргу та за умови її невиконання.
Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем 
будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Протягом часу позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки 
(стаття 257 ЦК України).
Згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (рішення у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» та у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Суди, вказали, що АТ КБ «ПриватБанк», направивши 21 травня 2015 року позичальнику та поручителю повідомлення, в якому вимагав погасити заборгованість, заявивши про зміну терміну повернення кредиту, а також пред`явивши 25 червня 2015 року позов у цивільній справі № 127/15250/15-ц до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (поручителя) про дострокове стягнення розміру заборгованості за кредитним договором змінив строк виконання зобов`язання, тому він набув право пред`явлення позову до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання забезпеченого іпотекою зобов`язання, а саме по закінченню тридцяти днів після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі, тобто 
у 2015 році, однак з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки звернувся лише у 2021 році, тобто із значним пропуском встановленого законодавством трирічного строку звернення до суду за захистом свого порушеного права.
Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 390/669/17.
А тому колегія суддів погоджується із висновком судів про відмову в задоволенні позову, внаслідок спливу строку позовної давності на підставі статті 267 ЦК України.
Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги щодо незастосування судами правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах 
від 29 червня 2021 року у справі №904/3405/19, від 15 травня 2020 року у справі № 922/1467/19, від 04 серпня 2021 року у справі № 727/7578/16-ц, 
від 09 червня 2021 року у справі № 759/17465/18, від 14 липня 2020 року у справі № 128/2176/18, з огляду на таке.
У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.
На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
У постанові 29 червня 2021 року у справі №904/3405/19 Велика Палата Верховного Суду розглянула справу за позовом Обласного комунального підприємства «Електромережі-Південне» до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» про стягнення боргу та інфляційних втрат та зробила висновок, що пред`явлення позову, який залишено без розгляду, не може перервати перебіг позовної давності. Крім цього, суд касаційної інстанції вказав, що якщо строк позовної давності сплинув, сторона має право звернутись до суду із заявою про визнання поважними причини пропуску строку і суд може задовольнити таку заяву за наявності обґрунтованих підстав.
У постанові від 15 травня 2020 року у справі № 922/1467/19 Об`єднана палата Касаційного господарського суду розглянула справу за позовом Приватного підприємства «Компанія Талант» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та вказала, що подання позову з недодержанням правил підсудності чи підвідомчості не перериває перебіг строку позовної давності.
У постанові від 04 серпня 2021 року у справі № 727/7578/16-ц Верховний Суд розглянув справу за позовом Публічного акціонерноготовариства«Державний ощадний банк України» до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки та вказав, що вчинення нотаріусом виконавчого напису не припиняє, не зупиняє та не перериває перебіг позовної давності за основною вимогою про стягнення боргу.
У постанові від 09 червня 2021 року у справі № 759/17465/18 Верховний Суд розглянув справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до  ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором та вказав, що визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не змінює строк позовної давності щодо стягнення основного боргу.
У постанові від 14 липня 2020 року у справі № 128/2176/18 Верховний Суд розглянув справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_10 про звернення стягнення на предмет іпотеки та вказав, що визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не змінює строк позовної давності щодо стягнення основного боргу.
Отже висновки у цих справах, на які міститься посилання у касаційній скарзі, і у справі, яка переглядається, не є суперечливими. Встановлені судами фактичні обставини є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Таким чином, відсутні підстави вважати, що суди у справі, яка переглядається, не врахували висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у наведених як приклад постановах Верховного Суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява 
№ 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що за положеннями статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», в інтересах якого діє адвокат Сокуренко Наталія Вікторівна, залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 21 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                       В. М. Ігнатенко
О. М. Ситнік
І. М. Фаловська