ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2026 р. 	Справа № 440/13540/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.11.2025 року (ухвалене суддею Супруном Є.Б.) в справі № 440/13540/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві   
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ в Полтавській області про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 від 30.07.2025 р. №262340031427; зобов`язати ГУПФ в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи та навчання з 01.09.1990 р. по 15.06.1993 р. та з 15.10.1993 р. по 31.12.1998 р.; зобов`язати ГУПФ в Полтавській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком з дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України, тобто з 22.07.2025 р.; зобов`язати ГУПФ в м. Києві виплатити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком з дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України, тобто з 22.07.2025 р.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.11.2025 р. частково задоволено адміністративний позов, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 30.07.2025 р. №262340031427; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 22.07.2025 р. про призначення їй пенсії за віком як матері дитини з інвалідністю до досягнення шестирічного віку з урахуванням висновків суду про необхідність зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів її навчання з 01.09.1990 р. по 15.06.1993 р. та роботи з 15.10.1993 р. по 31.12.1998 р. згідно із записами дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 від 04.07.2016 р. та з урахуванням копій медичних висновків №1283/25 від 18.11.1999 р. та №1075/13 від 28.10.2004 р.; в решті вимог - позов залишено без задоволення.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про пенсійне забезпечення", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи. Відповідач вважає, обґрунтованим та правомірним рішення про відмову в призначенні позивачки пенсії за віком як матері дитини з інвалідністю, оскільки відсутній оригінала медичного висновку про визнання ОСОБА_2 дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку. Крім того, згідно з дублікатом трудової книжки від 04.07.2016 р. серії НОМЕР_1 до загального страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1990 р. по 15.06.1993 р. та період роботи з 15.10.1993 р. по 31.12.1998 р., оскільки дата заповнення (04.07.2016 р.), зазначена на титульній сторінці дубліката трудової книжки, пізніше за початок роботи та навчання (01.09.1990 р., 15.10.1993 р.). 
Позивачка подала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Дебальцеве Донецької області, згідно з довідкою Управління соціального захисту населення Дніпровської РДА від 04.11.2022 р. №3003-5002299207 взята на облік внутрішньо переміщеної особи за місцем проживання/перебування: АДРЕСА_1 .
Позивачка відповідно до свідоцтва про народження від 01.11.1999 р. серії НОМЕР_2 є матір`ю ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю з дитинства.
Відповідно до записів дубліката трудової книжки серії НОМЕР_1 від 04.07.2016 р. встановлено, що позивачка у період з 01.09.1990 р. - 15.06.1993 р. навчалась у Алчевському професійно-технічному училищі №102, диплом ГБ від 25.06.1993 № 108099; з 15.10.1993 р. працювала на станції Дебальцеве-Сортувальна ДП “Донецька залізниця” на посаді черговим стрілочного поста 4 розряду, наказ від 19.10.1993 р. № 412; з 08.05.2007 р. - переведена старшим черговим стрілочного поста 5 розряду, наказ від 08.05.2007 р. №52/ДС-ОС; з 09.04.2012 р. - переведена черговим стрілочного поста 5 розряду, наказ від 09.04.2012 р. №65/ДС-ОС; з 19.12.2013 р. - назва професії черговий стрілочного поста 5 розряду перейменована на старший черговий стрілочного поста 5 розряду, наказ від 19.12.2013 р. №147/ДС-ОС; 26.09.2016 р. - звільнена за власним бажанням у зв`язку з переїздом до іншої місцевості ст. 38 КЗпП України, наказ від 23.09.2016 р. № 327/Н-АС.
Відповідно до наказу ДП "Донецька залізниця" Станція Дебальцеве-Сортувальна від 04.07.2016 р. №213/ДС-ОС у зв`язку з масовою утратою трудових книжок працівників станції Дебальцеве-Сортувальна внаслідок пожежі адміністративної будівлі станції після чергового артилерійського обстрілу, керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 р. №301 "Про трудові книжки працівників", постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. №637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях №58, старшому черговому стрілочного поста 5 розряду станції Дебальцеве-Сортувальна ДП "Донецька залізниця" ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видано дублікат трудової книжки. 
Відповідно до акту №204 ДП "Донецька залізниця" Станція Дебальцеве-Сортувальна від 04.07.2016 р. №213/ДС-ОС старшому черговому стрілочного поста 5 розряду станції Дебальцеве-Сортувальна ДП "Донецька залізниця" ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено загальний трудовий стаж станом на 04.07.2016 р. - 25 років 06 місяців 03 дні, до прийняття на станцію Дебальцеве-Сортувальна ДП "Донецька залізниця" загальний трудовий стаж складав 02 роки 09 місяців 14 днів. 
22.07.2025 р. позивачка звернулася із заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", додавши до заяви, окрім вищевказаних документів, копії медичного висновку про дитину-інваліда віком до 16 років форми №1075/13 від 28.10.2004 р. та медичного висновку на дитину (підлітка) - інваліда з дитинства віком до 16 років №1283/25 від 18.11.1999 р. 
30.07.2025 р. заяву за принципом екстериторіальності було розглянуто ГУПФ в Полтавській області, та прийнято рішення №262340031427 про відмову в призначенні пенсії за віком як матері дитини з інвалідністю до досягнення шестирічного віку у зв`язку з недотриманням пункту 2.18 Порядку №22-1, а саме - відсутністю оригінала медичного висновку про визнання гр. ОСОБА_2 дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку. У рішенні зазначено, що загальний стаж ОСОБА_1 становить 18 років 06 місяців 26 днів, якого достатньо для призначення пенсії за віком як матері дитини з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, але надано копії медичних висновків №1283/25 від 18.11.1999 р. та №1075/13 від 28.10.2004 р. Згідно з дублікатом трудової книжки від 04.07.2016 р. НОМЕР_1 до загального страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1990 р. по 15.06.1993 р. та період роботи з 15.10.1993 р. по 31.12.1998 р., оскільки дата заповнення (04.07.2016 р.), зазначена на титульній сторінці дубліката трудової книжки, пізніше за початок роботи та навчання (01.09.1990 р., 15.10.1993 р.). Стаж зараховано згідно з реєстром застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Позивачка, вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 30.07.2025 №262340031427 таким, що порушує її право на отримання пенсії за віком як матері дитини з інвалідністю відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", звернулась до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірне рішення пенсійного органу є необґрунтованим та підлягає скасуванню, а тому належним способом захисту прав позивачки є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 22.07.2025 р. про призначення їй пенсії за віком як матері дитини з інвалідністю до досягнення шестирічного віку з урахуванням висновків суду про необхідність зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів її навчання з 01.09.1990 р. по 15.06.1993 р. та роботи з 15.10.1993 р. по 31.12.1998 р. згідно із записами дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 від 04.07.2016 р. та з урахуванням копій медичних висновків №1283/25 від 18.11.1999 р. та №1075/13 від 28.10.2004 р. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, з наступних підстав. 
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (в подальшому - Закон №1058-ІV).
Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-IV, право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.
Частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно із ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (в подальшому - Порядок № 637), основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. В той же час, трудова книжка підтверджує загальний трудовий стаж особи.
Згідно з п. 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи..
Отже, за аналізу наведених норм слідує, що трудова книжка, в якій містяться всі необхідні та точні записи про періоди роботи, є основним документом, що підтверджує стаж роботи. За наявності такої трудової книжки підтверджувати трудовий стаж іншими документами законодавством не вимагається. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. "д" ст. 36 Закону №1788-XII, до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі. 
Судовим розглядом встановлено, що відповідно до записів у трудові книжці серії НОМЕР_1 від 04.07.2016 р. вбачається, що позивачка у період з 01.09.1990 р. - 15.06.1993 р. – навчалась у Алчевському професійно-технічному училищі №102, диплом ГБ від 25.06.1993 № 108099; з 15.10.1993 р. працювала на станції Дебальцеве-Сортувальна ДП “Донецька залізниця” на посаді черговим стрілочного поста 4 розряду, наказ від 19.10.1993 р. № 412; з 08.05.2007 р. - переведена старшим черговим стрілочного поста 5 розряду, наказ від 08.05.2007 р. №52/ДС-ОС; з 09.04.2012 р. - переведена черговим стрілочного поста 5 розряду, наказ від 09.04.2012 р. №65/ДС-ОС; 19.12.2013 р. - назва професії черговий стрілочного поста 5 розряду перейменована на старший черговий стрілочного поста 5 розряду, наказ від 19.12.2013 р. №147/ДС-ОС; 26.09.2016 р. - звільнена за власним бажанням у зв`язку з переїздом до іншої місцевості ст. 38 КЗпП України, наказ від 23.09.2016 р. № 327/Н-АС.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що трудова книжка позивачки містить інформацію про трудовий стаж з відповідними записами про періоди навчання позивачки з 01.09.1990 р. по 15.06.1993 р. та роботи з 15.10.1993 р. по 31.12.1998 р., а також містить посилання на відповідні накази, на підставі яких зроблено записи про прийняття позивача на роботу та звільнення його з роботи. 
У спірному рішенні пенсійного органу вказано, що підставою для відмови позивачці у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-IV взято обставини відсутності оригіналу медичного висновку про визначення ОСОБА_2 дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, оскільки надано лише копії медичних висновків №1283/25 від 18.11.1999 р. та №1075/13 від 28.10.2004 р.
Згідно з копією медичного висновку Дебальцевської центральної міської лікарні №1075/13 від 28.10.2004 р. про дитину - інваліда віком до 16 років та копією медичного висновку №1283/25 від 18.11.1999 р. на дитину (підлітка) - інваліда з дитинства віком до 16 років ОСОБА_2 є дитиною з інвалідністю.
Відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 АББ № 383623, ОСОБА_2 являється інвалідом з дитинства. Крім того, вищевказане підтверджується рядом медичних документів щодо інвалідності з дитинства ОСОБА_2 , які містяться в матеріалах справи. Також, відповідно до довідки територіального органу Пенсійного фонду України від 28.11.2003 р. позивачка отримувала соціальну пенсію дітям-інвалідам віком до 16 років на сина ОСОБА_2 . 
Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (із змінами в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) (в подальшому - Порядок №22-1).
Відповідно до абз. 4 пп. 6 п. 2.1 Порядку №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком: жінкам, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до зазначеного віку, - документи про народження дітей (дитини), виховання їх (її) до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю, тяжко хворою дитиною, якій не встановлено інвалідність. У разі звернення за пенсією батька, яким здійснювалось виховання п`ятьох або більше дітей, дитини з інвалідністю чи тяжко хворої дитини, якій не встановлено інвалідність, додається заява матері про згоду щодо призначення пенсії батьку або документи, що підтверджують її відсутність (свідоцтво органу державної реєстрації актів цивільного стану (далі - ДРАЦС) про смерть, рішення суду тощо) (при призначенні пенсії згідно з пунктом 3 частини першої статті 115 Закону).
Згідно з п. 2.17 Порядку №22-1, при призначенні пенсій жінкам, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть.
Пунктом 2.18 Порядку №22-1 передбачено, що визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 р. в справі №330/2181/16-а підтримала правовий висновок Верховного Суду України щодо дострокового призначення пенсії за віком, визначивши, що мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.
Для дострокового призначення пенсії матері дитини-інваліда має значення не факт установлення інвалідності, а момент настання медичних показників для встановлення інвалідності у дитини.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19.01.2022 р. в справі №636/2618/17, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, враховується судом.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону №1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Отже, пенсійний орган в силу діючого законодавства наділений повноваженнями вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи відповідача, які покладені в основу висновку про відмову у призначенні пенсії, оскільки м. Дебальцеве Горлівського району Донецької області входить до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28.02.2025 р. №376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 11.03.2025 р. за №380/43786, у зв`язку з чим об`єктивною на переконання суду видається відсутність можливості у позивача отримати оригінали висновків, виданих у 1999 та 2004 роках.
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що матеріалами справи підтверджено, що син позивачки являється особою з інвалідністю з дитинства, тому ОСОБА_1 має право на дострокову пенсію за віком у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Також спірним рішенням від 30.07.2025 р. №262340031427 пенсійним органом не зараховано до страхового стажу період навчання позивачки з 01.09.1990 р. по 15.06.1993 р. та період її роботи з 15.10.1993 р. по 31.12.1998, оскільки дата заповнення (04.07.2016 р.), зазначена на титульній сторінці дубліката трудової книжки, пізніше за початок роботи та навчання (01.09.1990 р., 15.10.1993 р.). 
Порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 р., затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України (в подальшому - Інструкція №58).
Розділом 5 Інструкції №58 визначено порядок оформлення дублікатів трудових книжок працівникам.
Відповідно до п.п. 5.1 - 5.3 Інструкції №58, особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки. Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень). Якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами. Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки. Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника. У графі 4 зазначаються найменування, дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті. Документи, що підтверджують стаж роботи, повертаються їх власнику. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сприяти працівникові в одержанні документів, які підтверджу
Згідно з п.п. 2.11 - 2.12 Інструкції №58, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Таким чином, при заповнені як трудової книжки, так і дублікату трудової книжки на першій сторінці в графі дата заповнення проставляється дата заповнення актуальна саме на день заповнення відповідної трудової книжки або дубліката, оскільки після заповнення титульного аркушу трудової книжки записи в ній засвідчуються підписом особи, відповідальної за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому заповнювалася трудова книжка. 
Судовим розглядом встановлено, що дублікат трудової книжки серії НОМЕР_1 заповнений 04.07.2016 р., засвідчений підписом уповноваженої особи, відповідальної за видачу трудових книжок ДП "Донецька залізниця" Станція Дебальцеве-Сортувальна-Петренко та відбитком печатки підприємства.
Відповідно до записів дубліката трудової книжки №1 - 3, у спірний період позивачка: навчалася в Алчевському професійно-технічному училищі №102 з 01.09.1990 р. по 15.06.1993 р., з 15.10.1993 р. прийнята черговим стрілочного поста 4 розряду Станції Дебальцеве-Сортувальна ДП "Донецька залізниця", з 08.05.2007 р. переведена старшим черговим стрілочного поста 5 розряду. 
Аналогічна інформація міститься у наказі станції Дебальцеве-Сортувальна ДП «Донецька залізниця» про видачу дублікату трудової книжки старшому черговому стрілочного поста 5 розряду ОСОБА_1 від 04.07.2016 р. № 213/ПС-ОС.
Судовим розглядом встановлено, що записи дубліката трудової книжки серії НОМЕР_1 від 04.07.2016 р. містять номери та дати наказів про прийняття на посаду та звільнення, номер та дату диплома, на сторінках 4 - 5 містять відбиток печатки ДП "Донецька залізниця" Станція Дебальцеве-Сортувальна. Дата заповнення 04.07.2016 р., підпис особи, відповідальної за видачу трудової книжки та печатка підприємства проставлені станом на дату заповнення саме дубліката трудової книжки, що не суперечить вимогам чинного законодавства.
Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області при прийняті спірного рішення не зазначило, а нормами чинного законодавства України не встановлено обов`язок підприємства-роботодавця зазначати в дублікаті трудової книжки у графі "дата заповнення" саме дату заповнення первинної трудової книжки, яку було втрачено, тому суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим відмову пенсійного органу у не зараховані до страхового стажу період навчання позивачки з 01.09.1990 р. по 15.06.1993 р. та період її роботи з 15.10.1993 р. по 31.12.1998 р., оскільки графа "дата заповнення" у сукупності з даними про підприємство та його відповідальну особу, яка підписує трудову книжку, має на меті фіксацію даних щодо осіб, які вносили відповідні записи саме у дублікат трудової книжки на момент видачі дублікату.
Враховуючі вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачки виготовленого “дублікат” трудової книжки серії НОМЕР_1 , до якого внесені відомості про попередні періоди навчання позивача в Алчевському ПТУ №102 з 01.09.1990 р. по 15.06.1993 р. та період роботи з 15.10.1993 р. по 31.12.1998 р. та записи якої вчинені розбірливо та однозначно, що дозволяє точно встановити місце, посаду та період роботи, номер та дату розпорядчого документа, на підставі якого зроблений відповідний запис.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що на особу не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у первинних документах про її трудову діяльність, що таким чином не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 р. в справі №593/283/17 та від 30.09.2019 р. в справі №638/18467/15-а, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, у зв`язку з чим відповідачем протиправно не зараховані до трудового стажу період навчання позивачки з 01.09.1990 р. по 15.06.1993 р. та період її роботи з 15.10.1993 р. по 31.12.1998 р. до загального страхового стажу позивачки, якій підтверджується записом дублікатом трудової книжки серії НОМЕР_1 від 04.07.2016 р.
Враховуючі вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 30.07.2025 р. №262340031427 прийняте відповідачем без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, у зв`язку з чим є не обґрунтованим та підлягає скасуванню.
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним спосіб захисту порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 30.07.2025 р. №262340031427 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 22.07.2025 р. про призначення їй пенсії за віком як матері дитини з інвалідністю до досягнення шестирічного віку з урахуванням висновків суду про необхідність зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів її навчання з 01.09.1990 р. по 15.06.1993 р. та роботи з 15.10.1993 р. по 31.12.1998 р. згідно із записами дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 від 04.07.2016 та з урахуванням копій медичних висновків №1283/25 від 18.11.1999 р. та №1075/13 від 28.10.2004 р. 
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.11.2025 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.11.2025 в справі № 440/13540/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	О.А. Спаскін   Л.В. Любчич