ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/409/26 Справа № 205/17415/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шиян В. В. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Діденка Р.А. на постанову Новокодацького районного суду м. Дніпра від 04 грудня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: 
АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 9 (дев`яти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 153,00 (сто п`ятдесят три гривні) грн., в дохід держави та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.,  

за участю:
захисника Діденка Р.А.,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Новокодацького районного суду м. Дніпра від 04 грудня 2025 року 31 жовтня 2025 року о 17:56 год. водій ОСОБА_1 , рухаючись в Новокодацькому районі м. Дніпра по вул. Набережній Заводській, керуючи автомобілем Porsche TAYCAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу про зупинку транспортного засобу, надану за допомогою проблискових маячків синього та червоного кольорів, та гучномовця, чим порушив вимоги п.п. 2.4, 8,9 (б) ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122-2 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник Діденко Р.А. просив поновити строк подання апеляційної скарги зазначивши, що ОСОБА_1 участі у розгляді справи не приймав, оскільки 05.12.2025 року засобами поштового зв`язку АТ “Укрпошта” отримав судову повістку на 04.12.2025 року, тобто вже після проведення судового засідання та прийняття оскаржуваної постанови. 08.12.2025 року між ОСОБА_1 та адвокатом Діденко Р.А. було укладено договір про надання правової допомоги, а 10.12.2025 року адвокату було забезпечено ознайомлення з матеріалами справи через підсистему “Електронний суд”. Оскільки деякі документи були нечитабельні, 19.12.2025 року захисник додатково ознайомився з деякими матеріалами справи. Вважає, що строк на подання апеляційної скарги пропущений з поважних причин через незалежні від скаржника обставини. 
По суті просить постанову суду першої інстанції по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122-2 КУпАП скасувати та винести нову постанову, якою провадження по справі закрити.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на те, що розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_1 , оскільки останнього не було належним чином повідомлено про розгляд справи, що в силу приписів ч.1 ст.268 КУпАП виключало можливість розгляду справи. Розгляд справи відбувся за одне судове засідання, без перенесень і без забезпечення участі порушника, попри відсутність підтвердження належного повідомлення, що призвело до порушення права на захист та істотного порушення процедури розгляду справи, що є підставою для скасування постанови. Крім того, судом проігноровані істотні порушення порядку розгляду 31.10.2025 року матеріалів адміністративного правопорушення патрульною поліцією без участі ОСОБА_1 . Зауважує, що зі змісту протоколу порушення було вчинено нібито 23.10.2025 року, водночас, протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №498959 був складений лише 31.10.2025 року без участі ОСОБА_1 , разом з тим, матеріали справи не містять жодного доказу про своєчасне та належне повідомлення останнього про дату, час та місце розгляду матеріалів адміністративного правопорушення патрульною поліцією. Зазначає, що відсутні докази про направлення та отримання порушником наявного в матеріалах справи запрошення, у якому не зазначено мету запрошення, конкретне правопорушення, яке було вчинено. Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення було складено з істотними порушеннями вимог КУпАП, що позбавляє його доказового значення. Вказує, що постанова суду винесена без належного дослідження доказів та містить суперечності щодо дати та фактичних обставин події. Так, в постанові зазначено, що адміністративне правопорушення вчинено 31.10.2025 року, водночас згідно протоколу та рапорту інспектора поліції подія мала місце 23.10.2025 року, тому неможливо встановити, за вчинення якого саме діяння та за яких фактичних обставин скаржника було притягнуто до відповідальності. Зазначає, що суд не проаналізував та не дослідив жоден доказ, наявний в справі, обмежившись формальним переліком, постанова не містить жодного опису подій, зображених на відеозаписі. Звертає увагу, що на відео відсутній будь який епізод, де транспортний засіб перебуває в русі та водій не виконує вимогу поліцейського про зупинку, навпаки, з відеозапису чітко вбачається, що ОСОБА_1 виконав вимогу поліцейських та зупинив транспортний засіб, після чого розпочав спілкування з поліцейськими; подальші фрази поліцейських: “залишайтеся на місці, рух заборонено”, звернені до зупиненого транспортного засобу, що свідчить про відсутність об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП. Зазначає, що подальший рух після зупинки не утворює складу ч.1 ст.122-2 КУпАП, а підпадає під ознаки ч.1 ст.185 КУпАП (злісна непокора законним вимогам поліцейського), тому дії ОСОБА_1 були невірно кваліфіковані. Вважає протокол про адміністративне правопорушення та рапорт поліцейського виключно формальними службовими документами, які не містять самостійних, об`єктивних та перевірених даних щодо вини ОСОБА_1 ; жоден із наданих доказів не відповідає вимогам належності, допустимості та достатності; суд першої інстанції фактично підмінив обов`язок доказування припущеннями, що є недопустимим та суперечить принципу презумпції невинуватості. 
Суд апеляційної інстанції, заслухавши пояснення захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.
Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 04 грудня 2025 року, апеляційна скарга подана до суду першої інстанції 22 грудня 2025 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, враховуючи, що справу було розглянуто за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, копію постанови ОСОБА_1 направлено 04.12.2025 року, а також приписи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин. 
Згідно ст.ст.245,251,252,280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти законне вмотивоване рішення.
Під час апеляційного перегляду встановлено, що судом першої інстанції, з недотриманням вищезазначених вимог закону, належним чином не з`ясовано обставини щодо вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП, а викладені в постанові висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.7,9 КУпАП допустив спрощений підхід при розгляді адміністративного провадження за ч.1 ст.122-2 КУпАП, всебічно не з`ясувавши всіх обставин події провадження у справах про адміністративні правопорушення. Такий висновок апеляційного суду ґрунтується на наступному.
Як на докази винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП, суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №498959 від 31.10.2025 року; рапорт інспектора поліції, відеозапис BODY CAM на DVD-R диску.
Вказані докази апеляційний суд не може визнати належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП, виходячи із наступного.
Частиною 1 статті 122-2 КУпАП передбачена відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.
Юридичний склад адміністративного правопорушення - це передбачений нормами права комплекс ознак (елементів), за наявності яких певне протиправне діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення.
Такий комплекс ознак передбачає чотири елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона.
При цьому, об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення - це система передбачених адміністративно-правовою нормою ознак, що характеризують зовнішню сторону правопорушення. Вона містить у собі перед усім такі ознаки, як власне протиправне діяння дія чи бездіяльність; шкідливі наслідки діяння; причинний зв`язок між протиправним діянням і шкідливими наслідками, що наступили; час, місце, умови, способи та засоби вчинення правопорушення.
Недоведеність будь-якої з ознак об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення.
Під час судового розгляду суддя першої інстанції не надав належної оцінки доказам з точки зору наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст.122-2 КУпАП, чітко визначена як «невиконання водіями вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу». Це правопорушення має формальний склад, що означає, що воно вважається закінченим з моменту невиконання зазначеної вимоги, незалежно від настання будь-яких шкідливих наслідків. Ключовим елементом об`єктивної сторони є саме факт невиконання водієм акту зупинки транспортного засобу у відповідь на законну та чітку вимогу поліцейського.
Згідно п.2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) зчитування інформації із самоклейної мітки радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, а також перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.
Подальші дії водія після здійснення зупинки не охоплюються об`єктивною стороною статті 122-2 КУпАП. Якщо водій на вимогу поліцейського зупинив транспортний засіб, то обов`язок, передбачений п.2.4 ПДР в частині «зупинитися», вважається виконаним. Незалежно від того, що відбувається далі (навіть якщо водій потім від`їжджає, не надає документів, сперечається тощо), це не може кваліфікуватися як невиконання вимоги про зупинку. Інші дії водія, які можуть мати місце після того, як транспортний засіб вже був зупинений, можуть становити склад інших адміністративних правопорушень, якщо на те є законні підстави та чіткі докази. Однак, це не є порушенням статті 122-2 КУпАП, якщо первинна вимога про зупинку виконана.
З дослідженого апеляційним судом відеозапису обставин події вбачається, що ОСОБА_1 виконав вимогу поліцейських та зупинив транспортний засіб, після чого розпочав спілкування з поліцейськими; подальші фрази поліцейських: “залишайтеся на місці, рух заборонено”, звернені до водія, який перебував у зупиненому транспортному засобі, що свідчить про відсутність об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП. 
Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП. 
Всі сумніви щодо доведеності вини порушника тлумачаться на його користь, а викладені в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 відомості підтверджуються доказами у справі, які не можна визнати допустимими, а тому протокол про адміністративне правопорушення в даному випадку також не можна визнати доказом вини ОСОБА_1 в розумінні ст.251 КУпАП.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.
З урахуванням наведеного, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122-2 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу даного адміністративного правопорушення в діях останнього. 
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвокату Діденку Р.А. строк на апеляційне оскарження постанови Новокодацького районного суду м. Дніпра від 04 грудня 2025 року.
Апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвоката Діденка Р.А. — задовольнити.
Постанову Новокодацького районного суду м. Дніпра від 04 грудня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122-2 КУпАП — скасувати.
Винести нову постанову, якою на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122-2 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду      С.І.Крот