Справа №591/14653/25 	Головуючий у суді у 1 інстанції -  ОСОБА_1 	
Номер провадження 11-сс/816/148/26 	Суддя-доповідач -                 ОСОБА_2  	
Категорія - домашній арешт 	  	

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 січня 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі: 
головуючого-судді - ОСОБА_2 , 
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025200000000712 від 14.10.2025 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 24 грудня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту,
в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 24 грудня 2025 року, відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
Зобов`язано підозрюваного ОСОБА_7 прибувати за кожною вимогою до слідчого судді, прокурора або слідчого.
Не погодившись із вказаним рішенням слідчого судді, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 24 грудня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити, застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, прокурор посилається на те, що слідчим суддею безпідставно надано висновок щодо застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 в іншому кримінальному провадженні, запобіжного заходу у виді домашнього арешту. 
При цьому, слідчим суддею не було враховано, що підозрюваний працюючи тренером у спортивній школі та зобов`язаний здійснювати контроль за додержанням вихованцями норм морально-етичної поведінки, вчинив тяжкий злочин, втягнувши у злочинну діяльність малолітніх вихованців.
Також, апелянт зауважує про те, що ОСОБА_7 продовжує працювати тренером та може продовжувати здійснювати вплив на своїх вихованців.
Не враховано слідчим суддею також тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі до 10 років та стадію кримінального провадження, а саме необхідність подальшого збирання доказів.
Таким чином, на думку апелянта існує високий ступінь ризику того, що підозрюваний під страхом ймовірної кримінальної відповідальності та загрози призначення йому в подальшому реальної міри покарання, буде намагатися вплинути на свідків та переховуватися від органу досудового розслідування, суду.
У сторони обвинувачення були наявні обґрунтовані підстави вважати, що стосовно підозрюваного ОСОБА_7 із метою запобігання ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, доцільно застосувати запобіжний захід саме у виді домашнього арешту, оскільки жоден інший захід не зможе запобігти ризикам під час досудового розслідування кримінального провадження та забезпечити належну процесуальну поведінку особи.
Прокурор у судове засідання не з`явився, проте подав заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі. Апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити.
Підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник у судове засідання не з`явилися, проте від підозрюваного надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без його участі; у задоволенні апеляційної скарги просить відмовити. Також надав копію ухвали Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 січня 2026 року, якою об`єднано кримінальне провадження № 12025200000000484 від 02.05.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України в одне провадження з кримінальним провадженням № 12025200000000712 від 14.10.2025 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 304 КК України, присвоївши об`єднаному кримінальному провадженню єдиний реєстраційний номер першого провадження № 1-кп/592/1231/25, справа № 592/18404/25.
Враховуючи наявність вказаних заяв, а також те, що про дату, час і місце апеляційного розгляду учасники кримінального провадження повідомлені належним чином, колегія суддів, вважає за можливе розгляд апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 здійснити за їх відсутності, без фіксації судового засідання технічними засобами, що узгоджується зі ч. 4 ст. 107 та ч. 4 ст. 405 КПК України. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту оскаржуваного рішення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Пунктом 1 частини 1 статті 178 КПК України, визначено, що слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.
Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
На думку колегії суддів при вирішенні питання щодо застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, слідчим суддею вищезазначені вимоги Закону дотримані в повному обсязі. 
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОВС СУ ГУНП в Сумській області, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025200000000712 від 14 жовтня 2025 року, в якому ОСОБА_7 14 жовтня 2025 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 304 КК України.
У рамках даного кримінального провадження, до слідчого судді звернувся старший слідчий в особливо важливих справах СУ ГУНП у Сумській області ОСОБА_8 із клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту в межах строку досудового розслідування, з покладанням процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Своє клопотання слідчий мотивував обґрунтованістю пред`явленої ОСОБА_7 підозри та наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, яким запобігти шляхом застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.
Розглядаючи вказане клопотання, слідчим суддею було встановлено, що доданими до клопотання доказами доведено обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 304 КК України, з урахуванням долучених до клопотання матеріалів досудового розслідування, а саме: протоколами допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 від 09 вересня 2025 року, 25 вересня 2025 року, ОСОБА_11 від 03 жовтня 2025 року, протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 22 серпня 2025 року, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 від 04 вересня 2025 року, висновком експерта № 1555 від 30 вересня 2025 року, протоколом проведення слідчого експерименту із застосуванням відеозйомки від 20 вересня 2025 року, протоколами допиту малолітніх (неповнолітніх) свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 від 24 вересня 2025 року, ОСОБА_15 від 08 жовтня 2025 року, протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 13 листопада 2025 року, протоколом огляду речей від 14 жовтня 2025 року, протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії, передбаченої ст. 263 КПК України (зняття інформації з електронних комунікаційних мереж) від 14 липня 2025 року, висновками експерта № СЕ-19/119-25/14801-ВЗ від 17 вересня 2025 року, № СЕ-19/119-25/14797-ЛД від 15 вересня 2025 року, № СЕ-19/119-25/18174-ВЗ від 03 грудня 2025 року, № СЕ-19/119-25/18177-ВЗ від 08 грудня 2025 року, які дають підстави об`єктивному спостерігачу вважати, що ОСОБА_7 міг вчинити інкриміноване йому кримінальне правопорушення.
Згідно ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що при розгляді справи в суді першої інстанції прокурором не наведено достатніх підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що слідчий та прокурор не довели наявність достатніх підстав вважати про існування заявлених в клопотанні ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, і що застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з домашнім арештом не забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_7 може переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду та незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, побудоване на припущеннях, є непереконливим, не підтверджується доказами і не свідчить про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, чи суду, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Отже, враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про недоведеність наявності ризику переховування ОСОБА_7 від правоохоронних органів та суду, оскільки прокурором, окрім тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, не наведено будь яких даних та не надано жодних доказів на їх підтвердження існування вказаного ризику.
Колегія суддів зауважує про те, що ОСОБА_7 не будучи затриманим з`являється на усі виклики органу досудового розслідування для проведення слідчих дій та до суду, тим самим не ухиляється від явки до органів досудового розслідування та суду, зважаючи на тривалість досудового розслідування в даному провадженні, строк якого було продовжено до 14 січня 2026 року, постановою заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_16 .
Апеляційний суд, також погоджується з висновками слідчого судді про недоведеність на даний час ризику можливого незаконного впливу підозрюваного на потерпілих та свідків у межах цього кримінального провадження.
Пунктом 4 частини 5 статті 194 КПК України передбачено, що слідчий суддя, застосовуючи відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, зокрема утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею.
Однак, клопотання не містить конкретні прізвища свідків, на яких за версією сторони обвинувачення, може чинити тиск та утриматися від спілкування з якими слід зобов`язати підозрюваного.
Отже, посилання прокурора на можливість впливу підозрюваного на своїх вихованців є лише припущенням і не підтверджується наявністю реального ризику.
Таким чином, враховуючи вище викладене, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необґрунтованість доводів слідчого щодо необхідності застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про те, що органом досудового розслідування не доведено обґрунтованість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
Покладення на ОСОБА_7 зобов`язання прибувати за кожною вимогою до слідчого судді, суду, слідчого або прокурора є співмірним тяжкості пред`явленої йому підозри та відповідає особі підозрюваного, який раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, а також забезпечить належну процесуальну поведінку останнього.
Прокурор ні під час розгляду клопотання слідчим суддею, ні під час апеляційного розгляду, не зміг довести, що покладення на підозрюваного процесуального обов`язку, не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та запобігти встановленим ризикам.
На думку колегії суддів доводи, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор є непереконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує застосування запобіжних заходів, при цьому, вислухавши та врахувавши пояснення всіх учасників судового розгляду дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
Окрім цього, слідчий суддя оцінюючи в сукупності обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, визначені ст. 178 КПК України, обґрунтовано врахував долучені стороною захисту судові рішення, які підтверджують обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту в іншому кримінальному провадженні, що у певній мірі також нівелює ризики, заявлені стороною обвинувачення.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим суддею постановлено законне та обґрунтоване рішення, підстави для його скасування відсутні, у зв`язку з чим оскаржувану ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні – без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, 
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 24 грудня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на цю ухвалу, без задоволення. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4