УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 595/1673/25
провадження № 51-4831впс25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду 
у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши клопотання захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 332 Кримінального кодексу України (далі - КК), про направлення кримінального провадження щодо останнього (справа № 595/1673/25) з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів,
встановив:
До Касаційного кримінального суду Верховного Суду в порядку ст. 34 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) надійшло клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6  про направлення кримінального провадження щодо останнього із Бучацького районного суду Тернопільської області до Мостиського районного суду Львівської області.
В обґрунтування клопотання захисник зазначає, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 надійшов до Бучацького районного суду Тернопільської області з порушенням правил територіальної підсудності, визначених ст. 32 КПК. На переконання захисту, у випадку, коли злочин вчиняється у співучасті, де виконавці здійснюють об`єктивну сторону в певному визначеному місці, територіальна підсудність визначається саме за цим місцем, незалежно від місця вчинення організатором відповідних дій. Останнім за часом епізодом, відповідно до обвинувального акта, є дії щодо організації незаконного переправлення громадянина ОСОБА_7 через державний кордон України 20 січня 2023 року у с. Волиця Яворівського району Львівської області, яке відноситься до територіальної юрисдикції Мостиського районного суду Львівської області. Отже, у кримінальному провадженні, за доводами клопотання, у обвинувальному акті орган досудового розслідування встановив і зазначив конкретне місце вчинення злочину його виконавцями і за цим місцем має бути спрямоване провадження для його розгляду Мостиським районним судом Львівської області. 
Учасників судового провадження повідомлено про час та місце розгляду клопотання. 
Від старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні № 62023140140000082 ОСОБА_8 надійшло письмове заперечення на клопотання захисника, де прокурор навів мотиви, з яких не вбачає підґрунтя до задоволення вимоги про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, та просить відмовити у його задоволенні.
В судове засідання з`явився захисник ОСОБА_5 , інші учасники судового провадження не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду, заяв про неможливість прибути з поважних причин для участі в судовому засіданні від них не надходило, що не перешкоджає розгляду цього клопотання.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав подане ним клопотання, дослідивши матеріали провадження та перевіривши наведені в клопотанні доводи, Суд дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 34 КПК питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.
Приписами п. 1 ч. 1 ст. 34 КПК передбачено, що кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан на 30 діб, який діє на теперішній час.
Особливий режим кримінального провадження в умовах воєнного стану врегульовано ст. 615 КПК, за змістом частини 9 якої під час дії воєнного стану обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.
За правилами ст. 32 КПК у разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.
За таких обставин застосуванню підлягають положення ч. 9 ст. 615 КПК у їх взаємозв`язку із тими, що передбачені ст. 32 цього Кодексу.
З наявних у Суду матеріалів провадження вбачається, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 62023140140000082 надійшов до Бучацького районного суду Тернопільської області. 
Судовий розгляд кримінального провадження не розпочався.
Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 332 КК, тобто в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчиненій повторно, організованою групою з корисливих мотивів.
Підставою кримінальної відповідальності, відповідно до ч. 1 ст. 2 КК, є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.
Підстави кримінальної відповідальності організатора злочину визначені в ч. 2 ст. 29 КК, згідно якої він підлягає кримінальній відповідальності за ч. 3 ст. 27 і тією статтею (частиною статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає кримінальне правопорушення, вчинене виконавцем. 
Тобто сукупність необхідних і достатніх юридичних ознак складу злочину, як підстави кримінальної відповідальності організатора, визначена кримінально-правовими нормами як Загальної частини, так і Особливої частини Кримінального кодексу України, на відміну від виконавця злочину, дії якого повністю передбачені статтею (частиною статті) Особливої частини цього Кодексу. 
Відмінні за змістом своїх юридичних ознак підстави кримінальної відповідальності обумовлені різними за своїм змістом та характером діяннями організатора та виконавця. Дії організатора, що передують діям виконавця, містять достатні підстави для кримінальної відповідальності з моменту вчинення хоча б частини з них (з урахуванням стадії вчинення злочину), а їх загальний обсяг, зміст та тривалість здійснення впливають на визначення ступеня суспільної небезпеки його діяння.
Місцем вчинення інкримінованого ОСОБА_6 злочину, як його організатору, є місце вчинення дій, що містять ознаки складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27 та відповідною частиною ст. 332 КК, оскільки часом вчинення кримінального правопорушення, згідно ч. 3 ст. 4 КК, визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності, і час вчинення кримінального правопорушення та місце його вчинення не можуть бути його від`ємними складовими з точки зору просторово-часових ознак об`єктивної сторони злочину.
Як неодноразово вказував Верховний Суд, положення норм КПК, якими врегульовано правила визначення територіальної підсудності кримінального провадження, застосовуються у взаємозв`язку із приписами ст. 6 КК. За принципами дії закону України про кримінальну відповідальність в просторі, визначеними в ст. 6 КК, кримінальне правопорушення визнається вчиненим на території України, якщо його було почато, продовжено, закінчено або припинено на території України. Отже місцем вчинення кримінального правопорушення є місце де воно було почато, продовжено, закінчено або припинено.
Колегія суддів бере до уваги, що за обвинувальним актом ОСОБА_6 обвинувачується за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 332 КК у організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчиненій повторно, організованою групою з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення з формальним складом, яке є закінченим з моменту вчинення таких дій.
Враховуючи викладене, Суд доходить висновку про необґрунтованість доводів захисника про те, що місцем вчинення інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення є с. Волиця Яворівського району Львівської області, оскільки з обвинувального акта не вбачається таких обставин, що обвинувачений безпосередньо вчиняв дії з організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчиненій повторно, організованою групою з корисливих мотивів у вказаному населеному пункті. 
За обвинувальним актом ОСОБА_7 20 січня 2023 року в період часу з 08:30 по 12:00 з м. Бучача Тернопільської області до с. Волиця Яворівського району Львівської області перевозила ОСОБА 1, матеріали досудового розслідування стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, й це діяння охоплюється іншою формою об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 332 КК, - незаконне переправлення осіб через державний кордон України, аніж та, яка інкримінована за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 332 КК обвинуваченому ОСОБА_6 .
Більш того, як зазначено в обвинувальному акті, після перевезення Особою 1 ОСОБА_7 з м. Бучача Тернопільської області до с. Волиця Яворівського району Львівської області, яке відбулось 20 січня 2023 року в період часу з 08:30 по 12:00, та отримання того ж дня близько 12:20 для себе, Особи 2 та ОСОБА_6 грошових коштів від  ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , перебуваючи у с. Підзамочок Чортківського району Тернопільської області, забезпечив подання заявки, зокрема вніс недостовірну інформацію до інформаційної системи «Шлях», адміністратором якої є Укртрансбезпека, про те, що ОСОБА_7 є водієм ТОВ «Булонд» та на транспортному засобі вказаного товариства перетне державний кордон України та Республіки Польща через пункт пропуску «Шегині-Медика», чим усунув перешкоди для перетину останнім державного кордону України.
Таким чином, з обвинувального акта не вбачається належного підґрунтя до передачі кримінального провадження на розгляд до Мостиського районного суду Львівської області, з огляду на що відсутні обґрунтовані підстави до задоволення клопотання захисника.
Керуючись статтями 32, 615 КПК, Суд
постановив:
Клопотання захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 332 КК, про направлення кримінального провадження щодо останнього (справа № 595/1673/25) з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судівзалишити без задоволення.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3