ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2025 р. м. Київ Справа № 911/2594/25 
Господарський суд Київської області в складі 
головуючого судді  Христенко О.О.
за участю секретаря Остапчук В.В.
розглянувши справу № 911/2594/25
за позовом Фізичної особи-підприємця Лосєва Віктора Вікторовича, смт Іванків Київської області
до Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське підприємство "Київоблагроліс", смт Іванків Київської області  
про стягнення 87 481,45 грн 

представники учасників справи не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
13.08.2025 до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Лосєва Віктора Вікторовича (далі-позивач) до Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» (далі-відповідач) про стягнення 87 481,45 грн.
В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору № 24-10/22-01-ВП від 24.10.2022 надання автотранспортних послуг (вантажних перевезень).
Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.08.2025 відкрито провадження у справі № 911/2594/25 та призначено її розгляд за привалами загального позовного провадження в підготовчому засіданні на 10.09.2025.
26.08.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 11704/25), в якому відповідач просить суд, на підставі норм Цивільного кодексу України та ч. 5 ст. 315 ГК України, якими встановлено шестимісячний строк звернення до суду, застосувати строк позовної давності щодо заявлених вимог, які випливають з правовідносин перевезення вантажів, та відмовити в задоволенні позовних вимог.
08.09.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (вх. № 12329/25), в якій позивач з посиланням на п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зазначає про те, що в період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 
Вказаний пункт було виключено з ЦК України Законом України “Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності” № 4434-IX, який набрав чинності лише 04.09.2025 року. Тобто, до 04.09.2025 перебіг позовної давності був зупинений, а з урахуванням того що послуги надавалися позивачем відповідачу під час дії воєнного стану, відсутні підстави стверджувати, що його перебіг міг розпочатись раніше ніж 04.09.2025. 
Також позивача зазначає, що 28.08.2025 Господарський кодекс України, на статтю 315 якого посилається відповідач втратив чинність, тому відсутні підстави для застосування цієї норми при розгляді справи. 
Ухвалою суду від 10.09.2025 закрито підготовче провадження у справі № 911/2594/25 та призначено її до розгляду по суті на 15.10.2025.
Ухвалою суду від 15.10.2025 розгляд справи по суті був відкладений на 03.11.2025.
В судовому засіданні 03.11.2025, закінчивши стадію судових дебатів та у відповідності до ст. 219 ГПК України, суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення повідомивши час його проголошення на 12.11.2025, про що постановлено ухвалу суду.
Представники учасників справи в засідання суду 12.11.2025 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.
Суд звертає увагу на те, що позивач та відповідач належним чином повідомлені про розгляд справи за їх участі та їх обізнаність, оскільки матеріали справи містять процесуальні документи надані як позивачем, так і відповідачем. В судовому засіданні 10.09.2025 представник відповідача повідомив суд, що останній не має наміру подавати до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. Поряд з цим, з протоколів судових засідань вбачається, що представники сторін брали участь в судових засіданнях. 
Таким чином, позивачем та відповідачем висловлена своя думка з приводу заявлених позовних вимог, що розглядаються у справі № 911/2594/25. 
Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області -
ВСТАНОВИВ:
24.10.2022 між ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» (замовник) та ФОП Лосєв Віктором Вікторовичем (перевізник) укладений Договір № 24-10/22-01-ВП надання автотранспортних послуг (вантажних перевезень), за умовами п. 1.1 якого перевізник зобов`язується у встановлені строки прийняти, а замовник передавати для перевезення автотранспортом (КАМАЗ р.н. НОМЕР_1 ) лісопродукцію у встановленому в заявках замовника обсягах. Кожне перевезення вантажу підтверджується випискою товарно-транспортною накладною.
Умовами п. 3.1, 3.2, 3.3 договору визначено, що замовник бере на себе зобов`язання сплатити плату за перевезення лісопродукції, згідно актів виконаних робіт.
Вартість навантаження, перевезення та розвантаження на проміжний склад становить 250,00 грн без ПДВ за 1 куб.м. лісопродукції. Вартість навантаження з проміжного складу становить 20,00 грн без ПДВ за 1 куб.м. лісопродукції.
Оплата здійснюється в національній валюті України шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок перевізника, після підписання сторонами акту прийому-здачі лісопродукції, яка була перевезена.
Умовами п. 7.1 договору визначено, що даний договір укладений терміном з 24.10.2022 по 31.12.2022 і набирає чинності з 24.10.2022. 
Укладеною між позивачем та відповідачем Додатковою угодою до Договору № 24-10/22-01-ВП від 24.10.2022 сторонами погоджено продовжити дію договору виклавши п. 7.1 в наступній редакції: «Даний договір укладений на термін з 24.10.2022 по 31.12.2023 і набирає чинності з 24.10.2022».
На виконання умов договору позивач надав відповідачу послуги з перевезення загальною вартістю 292 022,75 грн, що підтверджується Актами прийому-передачі транспортних послуг № 1 від 31.10.2022 на суму 28 217,25 грн., № б/н від 30.11.2022 на суму 60 345,00 грн., № 1/02.23 від 28.02.2023 на суму 50 473,00 грн., № 2/02.23 від 28.02.2023 на суму 21 069,00 грн., № 3/03.23 від 31.03.2023 на суму 43 325,00 грн., № 1/05.23 від 31.05.2023 на суму 10 724,00 грн., № 01/05.23 від 31.05.2023 на суму 36 013,75 грн., № 1/06.23 від 30.06.2023 на суму 8 284,00 грн., № 01/06.23 від 30.06.2023 на суму 23 027,25 грн., № 1/07.23 від 31.07.2023 на суму 6 681,75 грн., № 1/07.23-1 від 31.07.2023 на суму 3 862,75 грн.
Водночас, оплата наданих послуг здійснена відповідачем лише частково в сумі 227 562,25 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 720 від 17.11.2022 на суму 28 217, 25 грн., № 874 від 08.02.2023 на суму 29 000,00 грн., № 876 від 10.02.2023 на суму 31 345,00 грн., № 26/06/20231276 від 26.06.2023 на суму 33 000,00 грн., № 27/06/20231278 від 27.06.2023 на суму 35 000,00 грн., № 27/06/20231281 від 27.06.2023 на суму 30 000,00 грн., № 28/06/20231284 від 28.06.2023 на суму 31 000,00 грн., № 20/09/20231452 від 20.09.2023 на суму 10 000,00 грн.
Окремо, позивач у позовній заяві зазначав про те, що згідно домовленостей сторін, за платіжною інструкцією № 720 від 17.11.2022 (на загальну суму 55 000,00 грн.) в рахунок заборгованості по даному договору було зараховано 28 217, 25 грн., а за платіжною інструкцією № 876 від 10.02.2023 (на загальну суму 40 000,00 грн.) в рахунок оплати по даному договору зараховано 31 345,00 грн. Решта частина сум за вказаними платіжними інструкціями зараховано в рахунок погашення заборгованості за іншим договором.
Таким чином, позивач вказує, що заборгованість за надані послуги з перевезення становить 64 460,50 грн.
Між позивачем та відповідачем був підписаний акт звірки станом на 31.05.2025, за яким заборгованість відповідача перед позивачем становить 64 460,50 грн.
09.07.2025 позивач звертався до відповідача із листом-претензією № 8-07-2025/1 від 08.07.2025, в якому позивач вимагав протягом 10 днів здійснити оплату заборгованості, в т.ч. за Договором № № 24-10/22-01-ВП від 24.10.2022.
У відповідь, 15.07.2025 відповідачем був наданий лист № 302, в якому останній визнав наявну за ним заборгованість, в т.ч. за Договором № 24-10/22-01-ВП від 24.10.2022, однак у зв`язку із тяжким фінансовим становищем, що склалось на підприємстві, відповідач просив реструктурувати заборгованість.
Станом на день подання позову заборгованість відповідача за договором перевезення становить 64 460,50 грн.
Зазначені обставини в їх сукупності слугували підставою для звернення до суду з даним позовом про стягнення з Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» 64 460,50 грн заборгованості, а також нарахованих 17 392,48 грн інфляційних нарахувань та 5 628,47 грн 3 % річних.
Відповідач заперечив проти позову, вказавши на пропуск позивачем строку позовної давності для подання позову. В обґрунтування вказаного твердження відповідач посилався на норми ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу України, яка має застосовуватись до спірних правовідносин.
У відповіді на відзив позивач посилався на п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зазначає про те, що в період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 
Вказаний пункт було виключено з ЦК України Законом України “Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності” № 4434-IX, який набрав чинності лише 04.09.2025 року. Тобто, до 04.09.2025 перебіг позовної давності був зупинений, а з урахуванням того що послуги надавалися позивачем відповідачу під час дії воєнного стану, відсутні підстави стверджувати, що його перебіг міг розпочатись раніше ніж 04.09.2025. Також, позивач зазначав, що відповідачем вчинялись дії, які свідчать про визнання наявної за ним заборгованості.
Так, дослідивши вимоги позивача та заперечення відповідача, суд вважає зазначити наступне.
Спірні правовідносини сторін за своєю правовою природою є правовідносинами з перевезення вантажів автомобільним транспортом.
Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Згідно зі ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.
Статтею 306 ГК України (тут і надалі, чинного на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що перевезенням вантажів у цьому кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній водний транспорт, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту.
Відповідно до ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються кодексами, законами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.
Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України «Про автомобільний транспорт» договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).
Отже, судом встановлено, що ФОП Лосєвим Віктором Вікторовичем належним чином надано послуги з перевезення вантажу, що підтверджується складаними актами прийому-передачі транспортних послуг, підписаними обома сторонами без зауважень.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.
Частиною 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти.
Згідно з ч. 3 ст. 925 ЦК України до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 18.06.2021 у справі №910/11949/20 дійшла висновку, що ст. 925 ЦК України є загальною нормою.
Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 315 ГК України для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.
Положення ч. 3 ст. 925 ЦК України та ч. 5 ст. 315 ГК України співвідносяться як загальна та спеціальна: за загальним правилом до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів), але для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.
Відповідно до ст. 168 Статуту автомобільних доріг позови автотранспортних підприємств і організацій вантажовідправникам, вантажоодержувачам і пасажирам, що випливають з цього статуту, можуть бути пред`явлені відповідно до встановленої підвідомчості або підсудності в арбітраж або суд протягом 6 місяців. Вказаний шестимісячний строк обчислюється: а) по стягненню штрафу за непред`явлення вантажу, передбаченого погодженим завданням на перевезення або разовим замовленням, - з дня закінчення строку, встановленого Правилами для звірення записів в обліковому документі по виконанню плану і разового замовлення; б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для пред`явлення позову.
Враховуючи зазначені норми матеріального права, положення договору, а також правову позицію Верховного Суду, оскільки між сторонами даного спору виникли правовідносини з перевезення вантажу, і відповідач (замовник) є вантажовідправником за вказаним договором перевезення, до спірних правовідносин мають застосовуватися положення ч. 5 ст. 315 ГК України та ст. 168 Статуту автомобільних доріг.
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.02.2023 у справі №914/3716/21 у подібних правовідносинах.
Суд констатує, що відповідно до статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.
Зі встановлених обставин справи вбачається, що перевезення вантажів здійснювалося позивачем на підставі Актів прийому-передачі транспортних послуг № 1 від 31.10.2022 на суму 28 217,25 грн., № БН від 30.11.2022 на суму 60 345,00 грн., № 1/02.23 від 28.02.2023 на суму 50 473,00 грн., № 2/02.23 від 28.02.2023 на суму 21 069,00 грн., № 3/03.23 від 31.03.2023 на суму 43 325,00 грн., № 1/05.23 від 31.05.2023 на суму 10 724,00 грн., № 01/05.23 від 31.05.2023 на суму 36 013,75 грн., № 1/06.23 від 30.06.2023 на суму 8 284,00 грн., № 01/06.23 від 30.06.2023 на суму 23 027,25 грн., № 1/07.23 від 31.07.2023 на суму 6 681,75 грн., № 1/07.23-1 від 31.07.2023 на суму 3 862,75 грн.
Як обумовлено у п. 3.3 договору оплата здійснюється в національній валюті України шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок перевізника, після підписання сторонами акту прийому-здачі лісопродукції, яка була перевезена. 
Отже, обов`язок з оплати послуг мав бути виконаний відповідачем у наступні строки:
за актом прийому-передачі транспортних послуг № 1 від 31.10.2022 - 01.11.2022;
за актом прийому-передачі транспортних послуг № БН від 30.11.2022 - 01.12.2022;
за актами прийому-передачі транспортних послуг № 1/02.23 від 28.02.2023 та № 2/02.23 від 28.02.2023 - 01.03.2023;
за актами прийому-передачі транспортних послуг № 3/03.23 від 31.03.2023 - 01.04.2023;
за актами прийому-передачі транспортних послуг № 1/05.23 від 31.05.2023 та № 01/05.23 від 31.05.2023 - 01.06.2023;
за актами прийому-передачі транспортних послуг № 1/06.23 від 30.06.2023 та № 01/06.23 від 30.06.2023 - 01.07.2023;
за актами прийому-передачі транспортних послуг № 1/07.23 від 31.07.2023 та № 1/07.23-1 від 31.07.2023 - 01.08.2023.
Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
До дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків за спірним договором, який підтверджує наявність заборгованості на суму, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.
В матеріалах справи містяться Акти прийому-передачі транспортних послуг № 1 від 31.10.2022, № БН від 30.11.2022, № 1/02.23 від 28.02.2023, № 2/02.23 від 28.02.2023, № 3/03.23 від 31.03.2023, № 1/05.23 від 31.05.2023, № 01/05.23 від 31.05.2023, № 1/06.23 від 30.06.2023, № 01/06.23 від 30.06.2023, № 1/07.23 від 31.07.2023, № 1/07.23-1 від 31.07.2023, також платіжні документи № 720 від 17.11.2022, № 874 від 08.02.2023, № 876 від 10.02.2023, № 26/06/20231276 від 26.06.2023, № 27/06/20231278 від 27.06.2023, № 27/06/20231281 від 27.06.2023, № 28/06/20231284 від 28.06.2023 грн., № 20/09/20231452 від 20.09.2023, які свідчать про оплату відповідачем за послуги перевезення згідно договору. 
Крім того, окремо, суд звертає увагу на лист відповідача № 302 від 15.07.2025, наданий у відповідь на лист-претензію № 8-07-2025-1 від 08.07.2025, в якому відповідач повністю визнав наявну за ним заборгованість, в т.ч. за Договором № 24-10/22-01-ВП від 24.10.2022. Також, відповідач підписав акт звірки заборгованості станом на 31.05.2025 згідно якого заборгованість відповідача перед позивачем становить 64 460,50 грн. 
Таким чином, суд констатує про те, що перебіг позовної давності переривався вчиненням відповідачем дії, що свідчить про визнання ним свого боргу або іншого обов`язку.
Статтею 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Позивач довів суду факт невиконання з боку відповідача своїх зобов`язань за договором, а саме не здійснення останнім оплати вартості отриманих послуг, а наявність заборгованості у розмірі 64 460,50 грн підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не спростована відповідачем, отже вимоги позивача про стягнення з відповідача 64 460,50 грн підлягають задоволенню.
Крім того, враховуючи порушення відповідачем грошового зобов`язання зі своєчасної оплати послуг, позивач просить суд стягнути з відповідача 5 628,47 грн 3 % річних та 17 392,48 грн інфляційних нарахувань, нарахованих від сум заборгованості за кожним актом окремо та з урахуванням здійснених часткових оплат сум заборгованості.
Згідно із ч. 1 ст. 530, ч. 1 ст. 612, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, за змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.10.2023 у справі № 904/4334/22.
На підставі вказаних норм права, суд перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних нарахувань, встановивши, що він є арифметично правильним, дійшов висновку про задоволення вимог позивач про стягнення 5 628,47 грн 3 % річних та 17 392,48 грн інфляційних нарахувань.
Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог. 
Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України покладається судом на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити повністю.
2. Стягнути з Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» (07201, Київська область, Івнківський район, смт. Іванків, вул. Івана Проскури, 24, код ЄДРПОУ 24219849) на користь Фізичної особи-підприємця Лосєва Віктора Вікторовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 64 460 (шістдесят чотири тисячі чотириста шістдесят) грн. 50 коп заборгованості, 17 392 (сімнадцять тисяч триста дев`яносто дві) грн. 48 коп інфляційних нарахувань, 5 628 (п`ять тисяч шістсот двадцять вісім) грн. 47 коп 3 % річних та 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп судового збору. 
Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст підписано - 22.01.2026 

Суддя О.О. Христенко