Справа № 420/24843/25 
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вікторії ХОМ`ЯКОВОЇ, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України (далі - відповідач), у якій позивач просить суд: 
визнати бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 щодо невиплати старшому сержанту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) повного грошового забезпечення за період з 05.01.2025 року по 18.03.2025 року неправомірним;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести виплату повного грошового забезпечення старшому сержанту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКІІН НОМЕР_2 ) за період з 05.01.2025 року по 18.03.2025 року;
стягнути з відповідача понесені позивачем витрати за надання правничої допомоги в сумі 17500 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач за час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 отримав грошове забезпечення не в повному розмірі. Позивач звертався з рапортом до відповідача з проханням виплатити грошове забезпечення в повному розмірі, проте відповідач надав відповідь, що грошове забезпечення виплачено згідно законодавства. Вважаючи бездіяльність протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 29.07.2025 року провадження у справі відкрито. Суд розгляне справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 
03.09.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач вказує, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України з 05.01.2025. На підставі бойового розпорядження командира НОМЕР_3 бригади оперативного призначення Національної гвардії України від 06.01.2025 № 21 дск 3 батальйону оперативного призначення було наказано призначити та відрядити для виконання (спеціальних) бойових завдань у районі КУРАХОВЕ в операційній зоні ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » старшого сержанта ОСОБА_1 з 06.01.2025. Після оголошення бойового наказу старший сержант ОСОБА_1 відкрито, в категоричній формі, відмовився виконувати бойовий наказ та висунутись в район оборони НОМЕР_4 батальйону оперативного призначення, аргументувавши свій відказ скаргами на здоров`я. За Вих. № 3/29/10/2-556 від 08.01.2025 на адресу Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР у м. Полтаві та Керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону було направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення за фактом непокори, тобто відкритої відмови виконувати наказ командира в умовах військового стану вчиненої помічником гранатометника 1 взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бойових машинах піхоти) 3 батальйону оперативного призначення старшим сержантом ОСОБА_1 . На підставі вказаного рапорту, наказом командира військової частини № 175 від 08.01.2025 було призначено службове розслідування стосовно помічника гранатометника 1 взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бойових машинах піхоти) 3 батальйону оперативного призначення старшого сержанта ОСОБА_1 , за фактом непокори, тобто відкритої відмови виконувати наказ командира в умовах військового стану. З 08.01.2025 виплата грошового забезпечення позивача виплачувалось у зменшеному розмірі, а саме без щомісячної премії та надбавок за особливості проходження військової служби. 
У зв`язку із тим, що відмова від виконання бойового наказу була аргументована скаргами на здоров`я, для об`єктивного проведення службового розслідування та визначення ступеня вини, позивача було направлено на проходження військово-лікарської комісії для визначення придатності для проходження військової служби. Довідкою медичної (військово-лікарської) комісії ДУ “ТМО МВС України по Запорізькій області” від 03.03.2025 встановлено, що позивач придатний до служби у військових частинах забезпечення, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. Висновок за результатами службового розслідування був затверджений командиром військової частини 13.03.2025. Відповідно до п. 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 13.03.2025 № 1625 матеріали службового розслідування, у зв`язку із встановленням в діях Позивача ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 Кримінального кодексу України, наказано направити до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, для прийняття правового рішення. Пунктом 5 вказаного наказу, припинено усунення помічника гранатометника 1 взводу оперативного призначення (на бойових машинах піхоти) 3 батальйону оперативного призначення старшого сержанта ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків. З 13.03.2025 виплата грошового забезпечення здійснювалась Позивачу у повному обсязі. На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 18.03.2025 № 84, позивача було переміщено для подальшого проходження військової служби у військову частину НОМЕР_5 НГУ.
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.
Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України з 05.01.2025 по 18.03.2025.
До списків особового складу військової частини Позивач був зарахований на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 05.01.2025 № 5, який був переміщений наказом начальника ПОТрУ НГ України від 03 січня 2025 року № 1 о / с та призначений наказом командира військової частини НОМЕР_1 НГ України від 05 січня 2025 року № 4 о / с на посаду помічника гранатометника 1-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення ( на бойових машинах піхоти ) НОМЕР_4 - го батальйону оперативного призначення ( ВОС - 103630Г ), з 05 січня 2025 року.
На підставі бойового розпорядження командира НОМЕР_3 бригади оперативного призначення Національної гвардії України від 06.01.2025 №21дск 3 батальйону оперативного призначення було наказано призначити та відрядити для виконання (спеціальних) бойових завдань у районі КУРАХОВЕ в операційній зоні ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » старшого сержанта ОСОБА_1 з 06.01.2025.
Бойовим розпорядженням командира НОМЕР_4 батальйону оперативного призначення НОМЕР_3 бригади оперативного призначення Національної гвардії України від 31.12.2024 № 2 дск командиром зведеного підрозділу З батальйону оперативного призначення було призначено лейтенанта ОСОБА_2 з 31.12.2024.
На підставі бойового розпорядження командира НОМЕР_4 батальйону оперативного призначення НОМЕР_3 бригади оперативного призначення Національної гвардії України від 06.01.2025 № 12дск поіменований особовий склад НОМЕР_4 батальйону оперативного призначення, в тому числі і старший сержант ОСОБА_1 , був прийнятий та залучений до виконання бойових та спеціальних завдань у складі зведеного підрозділу з 06.01.2025.
Бойовим розпорядженням командира НОМЕР_4 батальйону оперативного призначення НОМЕР_3 бригади оперативного призначення Національної гвардії України від 06.01.2025 № 13дск особовому складу НОМЕР_4 батальйону оперативного призначення, в тому числі і старшому сержанту ОСОБА_1 було наказано виконати бойове завдання.
Бойовим наказом командира зведеного підрозділу НОМЕР_4 батальйону оперативного призначення НОМЕР_3 бригади оперативного призначення Національної гвардії України від 07.01.2025 поіменному особовому складу з батальйону оперативного призначення, в тому числі і старшому сержанту ОСОБА_1 , відповідно до бойового розпорядження командира НОМЕР_4 батальйону оперативного призначення НОМЕР_3 бригади оперативного призначення Національної гвардії України від 06.01.2025 № 13 дск, відданий бойовий наказ, доведені відомості про противника та наказано приступити до виконати бойового розпорядження та бойового наказу.
Рапортом від 07.01.2025 командир зведеного підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_3 доповів про те, що 07.01.2025 о 15:30 на командно-спостережному пункті зведеного підрозділу НОМЕР_4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 у населеному пункті АДРЕСА_2 було віддано усний бойовий наказ в умовах воєнного стану старшому сержанту ОСОБА_1 , висунутись в район населеного пункту Курахове Покровського району, Донецької області до батальйонного району оборони НОМЕР_4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , з метою ведення оборонного бою в першому ешелоні оборони, стійкому утриманні займаних позицій, недопущенні прориву противника та його просування в глибину контрольованої території з напрямків населених пунктів Берестки, Старі Терни та нанесенні йому максимальних втрат у живій силі та техніці. Військовослужбовцю було доведено бойову обстановку, місцезнаходження ворога, кількість його особового складу, місця евакуації та спосіб підтримання зв`язку. Для виконання бойових завдань особовий склад був забезпечений штатним озброєнням та засобами бронезахисту.
Після оголошення бойового наказу старший сержант ОСОБА_1 відкрито, в категоричній формі, відмовився виконувати бойовий наказ та висунутись в район оборони НОМЕР_4 батальйону оперативного призначення аргументувавши свій відказ скаргами на здоров`я.
За Вих. № 3/29/10/2-556 від 08.01.2025 на адресу Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР у м. Полтаві та Керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону було направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення за фактом непокори, тобто відкритої відмови виконувати наказ командира в умовах військового стану вчиненої помічником гранатометника 1 взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бойових машинах піхоти) 3 батальйону оперативного призначення старшим сержантом ОСОБА_1 .
На підставі вказаного рапорту, наказом командира військової частини № 175 від 08.01.2025 було призначено службове розслідування стосовно помічника гранатометника 1 взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бойових машинах піхоти) 3 батальйону оперативного призначення старшого сержанта ОСОБА_1 , за фактом непокори, тобто відкритої відмови виконувати наказ командира в умовах військового стану.
Відповідно до ст. 47 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та на підставі рапорту командира зведеного підрозділу НОМЕР_4 батальйону оперативного призначення лейтенанта ОСОБА_2 , у зв`язку із відмовою виконати бойове розпорядження командира НОМЕР_3 бригади оперативного № 13 дск від 06.01.2025 та бойовий наказ командира зведеного підрозділу НОМЕР_4 батальйону оперативного призначення від 07.01.2025, що створило загрозу зриву виконання бойового завдання підрозділом, виконання наказів та розпоряджень старшого начальника, втраті займаних позицій та загибелі особового складу, який виконує завдання на суміжних позиціях помічника гранатометника 1 взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бойових машинах піхоти) 3 батальйону оперативного призначення старшого сержанта ОСОБА_1 усунено від виконання службових обов`язків на строк проведення службового розслідуванням та час необхідний для прийняття рішення за його результатами.
З 08.01.2025 виплата грошового забезпечення позивача виплачувалось у зменшеному розмірі, а саме без щомісячної премії та надбавок за особливості проходження військової служби.
Для об`єктивного проведення службового розслідування та визначення ступеня вини, позивача було направлено на проходження військово-лікарської комісії для визначення придатності для проходження військової служби.
Довідкою медичної (військово-лікарської) комісії ДУ “ТМО МВС України по Запорізькій області” від 03.03.2025 встановлено, що Позивач придатний до служби у військових частинах забезпечення, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. Висновок за результатами службового розслідування був затверджений командиром військової частини 13.03.2025.
Відповідно до п. 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 13.03.2025 № 1625 матеріали службового розслідування, у зв`язку із встановленням в діях позивача ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 Кримінального кодексу України, наказано направити до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, для прийняття правового рішення.
Пунктом 5 вказаного наказу, припинено усунення помічника гранатометника 1 взводу оперативного призначення (на бойових машинах піхоти) 3 батальйону оперативного призначення старшого сержанта ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків.
З 13.03.2025 виплата грошового забезпечення здійснювалась позивачу у повному обсязі.
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 18.03.2025 № 84, позивача було переміщено для подальшого проходження військової служби у військову частину НОМЕР_5 НГУ.
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо невиплати грошового забезпечення в повному обсязі, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Вирішуючи дану справу, суд приходить до наступних висновків.
Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 65 Конституції України Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби, визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі – Закон 2232).
Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону 2232, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 3 Закону 2232 визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України “Про Національну гвардію України” від 13.03.2014 № 876-VII (далі - Закон № 876), Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.
Національна гвардія України бере участь відповідно до закону у взаємодії зі Збройними Силами України у відсічі збройній агресії проти України та ліквідації збройного конфлікту шляхом ведення воєнних (бойових) дій, а також у виконанні завдань територіальної оборони. 
Згідно ст. 4 Закону № 876, Національна гвардія України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами. Згідно положень, викладених у розділі “Вступ” Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України “Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України” (далі - Статут ВС ЗСУ), Цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. 
Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини). Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.
Преамбулою Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України “Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України” (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ), визначено, що цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. 
Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту. 
Дія цього Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями. 
Право військовослужбовця на отримання грошового забезпечення, його складові та порядок нарахування визначається ст. 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Загальні обов`язки військовослужбовців визначені ст. 11 Статуту ВС ЗСУ: Необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, які перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати порушень, пов`язаних із дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Правовідносини між військовослужбовцями щодо виконання ними своїх обов`язків, врегульовані, серед іншого, в розділі “Начальники та підлеглі, старші та молодші за військовим званням” Статуту ВС ЗСУ.
Єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:
наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;
наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази;
забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України (Ст. 28).
За своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців (Ст. 29). Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою (Ст. 30).
Розділом “Порядок віддання та виконання наказів” Статуту ВС ЗСУ визначено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.
Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.
Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення (ст. 35). Командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.
За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом (ст. 36).
Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ (ст. 37). Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.
Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно (ст. 38).
Загальні обов`язки військовослужбовців рядового складу визначені статтями 127 та 128 Статуту ВС ЗСУ.
Солдат (матрос) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна. Солдат підпорядковується командирові відділення.
Солдат зобов`язаний:
підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність, досконало володіти закріпленою за ним зброєю і технікою, тримати їх завжди справними, чистими, готовими до бою;
знати тактику дій відділення в різних видах бою та вміло діяти в бою;
знати та неухильно дотримуватися норм міжнародного гуманітарного права;
сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням;
постійно вдосконалювати свої знання за фахом, уміння та навички;
знати посади, військові звання і прізвища своїх безпосередніх та прямих начальників (до командира бригади включно);
додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд,
додержуватися правил особистої та колективної гігієни;
бути хоробрим та ініціативним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців;
виконувати правила носіння військового одягу і взуття, своєчасно та акуратно їх лагодити, щоденно чистити і зберігати у визначених місцях;
виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержуватися правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання;
повсякденно загартовувати себе, систематично вдосконалювати свою фізичну підготовку;
своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів;
ретельно готуватися особисто, готувати зброю, техніку та інше майно до занять (стрільб, навчань), виконання завдань за призначенням, постійно стежити за їх наявністю і станом, своєчасно чистити зброю і шанцевий інструмент, проводити технічне обслуговування озброєння та техніки;
неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї, в роботі з технікою та в інших випадках, додержуватися правил пожежної безпеки;
виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників);
у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття;
під час перебування поза розташуванням військової частини поводитися з гідністю і честю, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків.
Згідно положень статей 26, 27 Статуту ВС ЗСУ, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Загальні положення Дисциплінарного статуту ЗСУ визначають, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
За стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".
Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.
У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.
Командир зобов`язаний вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні або здійсненні ним замаху на вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із непокорою, опором чи погрозою начальнику, застосуванням насильства, самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного Статуту ЗСУ, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності – накласти дисциплінарне стягнення.
У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Відповідно до ст. 84 Дисциплінарного Статуту ЗСУ, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. 
Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування. 
Порядок проведення службових розслідувань у Національній гвардії України затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.04.2020 № 347 (далі Порядок 347).
Службове розслідування призначається письмовим наказом, у якому зазначаються: підстави для призначення службового розслідування; прізвище, ім`я, по батькові особи, стосовно якої має бути проведено службове розслідування (якщо її встановлено), та її посада; мета проведення службового розслідування; посадова особа, якій доручено проведення службового розслідування, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування); матеріально-технічне забезпечення роботи посадової особи чи комісії на час проведення службового розслідування (за потреби).
У наказі також зазначається (за наявності підстав) рішення командира (начальника) щодо усунення від виконання службових обов`язків (відсторонення від посади, відсторонення від виконання службових повноважень) особи, стосовно якої проводиться службове розслідування.
Усунення військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, від виконання службових обов`язків, визначено ст. 47 Дисциплинарного Статуту ЗСУ.
Так, невиконання (неналежне виконання) службових обов`язків, що призвело до людських жертв чи інших тяжких наслідків або створило загрозу настанню таких наслідків, є підставою для усунення такого військовослужбовця від виконання службових обов`язків.
Рішення про усунення військовослужбовця від виконання службових обов`язків приймається прямим командиром (начальником).
Порядок виплати грошового забезпечення у Національній гвардії України визначається Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 № 200.
Розділом XXVII Інструкції № 200 визначений порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, усуненим від виконання службових обов`язків чи відстороненим від посад (виконання службових повноважень), а також тим, які перебувають під арештом та в дисциплінарних частинах.
Військовослужбовцям, яких відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України усунуто від виконання службових обов`язків, з наступного після усунення від виконання службових обов`язків дня за період, протягом якого вони не виконували обов`язків за посадами, виплачуються посадові оклади, оклади за військовими званнями та надбавка за вислугу років.
У разі скасування наказів про усунення військовослужбовців від виконання службових обов`язків, якщо за результатами службового розслідування підстави прийняття такого рішення не підтвердилися, за період, протягом якого вони не виконували обов`язків за посадами, виплачуються щомісячні додаткові види грошового забезпечення, на отримання яких вони втратили право у зв`язку з усуненням від виконання службових обов`язків.
З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку із тим, що дії військовослужбовця могли призвести до зриву виконання бойового завдання в бойовій обстановці, втраті займаних позицій оборони, просування противника та втрат як серед особового складу (загибелі та поранення військовослужбовців), так і серед матеріальних цінностей, на підставі положень Дисциплінарного статуту ЗСУ, позивача було усунуто від виконання службових обов`язків.
Виплата грошового забезпечення, як вже зазначалося на час усунення від виконання службових обов`язків, здійснювалась у розмірі посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.
Під час проведення службового розслідування, позивача було опитано за фактом відмови від виконання бойового завдання. Пояснення були оформлені на відповідному бланку (додатку до Порядку 347), оформлених за допомогою технічних засобів. За правильність та повноту відображено інформації, позивач власноруч зробив напис: «З моїх слів записано вірно, мною прочитано”, зазначена дата надання пояснень - 07.01.2025. Надписи завірені особистим підписом. Відповідно позивач був обізнаний про призначення службового розслідування, своїм правом надати письмові пояснення, скористався.
Для повноти та об`єктивності проведення службового розслідування, позивача було направлено на огляд військово-лікарської комісії, для перевірки скарг на стан здоров`я та придатності до військової служби.
Після отримання результатів військово-лікарської комісії, а також решти матеріалів службового розслідування, було оформлено висновок службового розслідування, який був затверджений командиром військової частини. За висновком службового розслідування було підтверджено інформацію, яка стала підставою для проведення службового розслідування, встановлено вину військовослужбовця та виявлено ознаки кримінального правопорушення.
Так як в діях військовослужбовця вбачались ознаки кримінального правопорушення, до дисциплінарної відповідальності позивач не притягався. Копії матеріалів службового розслідування були направлені до органів досудового розслідування для відкриття кримінального провадження та притягнення військовослужбовця до кримінальної відповідальності.
Усунення військовослужбовця від виконання службових обов`язків — це тимчасовий захід, що застосовується командиром у разі невиконання обов`язків, що призвело до важких наслідків, або при появі в стані сп`яніння. Таке відсторонення триває до завершення службового розслідування, а за підозри у кримінальному правопорушенні — до рішень суду. 
За результатами проведення службового розслідування, наказом командира військової частини, було припинено усунення позивача від виконання службових обов`язків. З 19.03.2025 виплата грошового забезпечення позивачу здійснюється з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення.
Командир, який усунув підлеглого без достатніх підстав, несе за це відповідальність, а військовому виплачується недоотримане забезпечення. Скасування наказу про усунення від виконання службових обов`язків та виплата щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, які не були виплачені за час такого усунення, може бути здійснена у разі коли: органом досудового розслідування буде прийнято рішення щодо відмови у внесенні відомостей до ЄРДР за фактом вчинення правопорушення, у зв`язку із відсутністю ознак кримінального правопорушення; органом досудового розслідування буде прийнято рішення щодо закриття кримінального провадження на підставі ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України; за результатами розгляду кримінального провадження судом буде ухвалено виправдувальний вирок. У такому випадку, командиром військової частини буде прийнято рішення про скасування наказу про усунення позивача від виконання службових обов`язків.
Позивачем не надано суду доказів скасування наказу про усунення від виконання службових обов`язків на строк проведення службового розслідування, тому доказів незаконного відсторонення позивача немає, підстав для виплати грошового забезпечення з 05.01.2025 року по 18.03.2025 року у повному обсязі у відповідача не було.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову розподіл судових витрат не здійснюється згідно з приписами статті 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 2-9, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд,
ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складання повного судового рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Вікторія ХОМ`ЯКОВА

.