Справа № 464/955/24 Головуючий у 1 інстанції: Кшик О.І. 
Провадження № 22-ц/811/1286/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 грудня 2025 року м. Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря – Хоцяновича О.В., 
з участю: позивача  ОСОБА_1 , її представника –
ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 –
ОСОБА_4 ,  
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Турківського районного суду Львівської області від 24 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Турківської міської ради Самбірського району Львівської області, треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Новосад Ольга Петрівна, державний реєстратор Турківської міської ради Самбірського району Львівської області Кубан Олександра Іванівна, про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності в порядку спадкування,
встановив:
У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просила: визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Турківської міської ради Самбірського району Львівської області Кубан О.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 70021106 від 02.11.2023 року, згідно якого зареєстровано право власності за ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 121,2 кв.м, житловою площею 66,1 кв.м, з допоміжними будівлями згідно опису об`єкта згідно технічного паспорта: А-1 – житловий будинок, Б – літня кухня, В – гараж, Г – стайня, Д – сарай, Е – вбиральня, 1-2 огорожа (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2823162146080; номер відомостей про речове право: 52359999); визнати за нею ( ОСОБА_1 ) право власності в поряду спадкування, як спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 121,2 кв.м, житловою площею 66,1 кв.м, позначений літ. А-1, з господарськими будівлями: літня кухня (Б), площею 39,8 кв.м; гараж (В), площею 18,6 кв.м; стайня (Г), площею 25,4 кв.м, сарай (Д), площею 14,7 кв.м, вбиральня (Е) та огорожа (1-2).
Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько – ОСОБА_5 у м. Сиктивкар (російська федерація), після смерті якого за її заявою приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П. заведена спадкова справа №10/2016, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі №4317586 від 05.03.2016 року.
До складу спадщини входило нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_2 та індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 з допоміжними господарськими будівлями. 
Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 позивачу було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. 
При цьому, згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №364638600 від 06.02.2024 року, яка сформована приватним нотаріусом Новосад О.П., позивачці стало відомо, що право власності на вказаний будинок зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_3 .
Позивач вважає, що право власності на будинок зареєстровано за відповідачкою без жодних правовстановлюючих документів та правових підстав, оскільки будинок був збудований її батьком, за рахунок коштів, які він заробив, працюючи тривалий час машиністом на шахті у м. Воркута, російської федерації, а відтак, рішення про державну реєстрацію права власності на будинок за відповідачкою ОСОБА_3 підлягає скасуванню, як незаконне, оскільки подані відповідачкою документи реєстратору не відповідають вимогам закону, і просить визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку в порядку спадкування після смерті батька, на яку він за життя мав право.
Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 24 березня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 , просила його скасувати з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначала, що не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що її права оспорюваним рішенням державного реєстратора не порушені.
При цьому, звертала увагу на ті обставини, що фактично будівництво будинку, свідоцтво про забудову якого отримала ОСОБА_6 – мати відповідачки ОСОБА_3 та батька позивачки ОСОБА_5 , було завершено у 1970 році, що підтверджено інформацією з погосподарської книги №4 та технічним паспортом, який був складений 09.07.2001 року Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки на замовлення ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла, після її смерті спадкова справа не заводилась і жоден із спадкоємців першої черги за законом, якими були: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , не звертався із заявою про прийняття спадщини. У 2001 році ОСОБА_5 вирішив оформити право власності на будинок та з цією метою звернувся у Розлуцьку сільську раду Турківського району Львівської області, де отримав довідку виконавчого комітету ради від 26.06.2001 року №321 за підписом сільського голови Розлуцької сільської ради ОСОБА_7 та секретаря Дребот Г.С. про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є співвласниками спірного житлового будинку (по 1/2 частині кожний). За зверненням ОСОБА_5 та за наслідками проведеної технічної інвентаризації, Самбірським МБТІ було складено технічний паспорт на будинок і зареєстровано інвентаризаційну справу №33. 
Позивач наголошує, що для проведення державної реєстрації права власності на будинок в цілому відповідачка ОСОБА_3 подала довідку №178 від 07.10.2022 року, яка сформована з посиланням на погосподарську книгу №4 за 2011 – 2015 роки, в якій співвласниками у рівних частках вказані ОСОБА_3 (1/2 частка) та ОСОБА_5 (1/2 частка), проте, у довідці власником зазначається лише ОСОБА_3 .
Вважає, що внаслідок подання для державної реєстрації довідки виконавчого комітету Турківської міської ради №178 від 07.10.2022 року, інформація про власників у якій не відповідає записам у погосподарській книзі №4 за 2011 – 2015 роки, державним реєстратором Турківської міської ради Самбірського району Львівської області Кубан О.І. було прийняте безпідставне рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно за відсутності документів, які б такі права підтверджували.
Звертає увагу, що відповідно до статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація права власності, подаються: виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений – сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі речових прав. 
Отже, за позицією позивачки, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. При цьому, записи в погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Позивач вважає, що рішення про державну реєстрацію права власності на спірний будинок в цілому за відповідачкою ОСОБА_3 підлягає скасуванню, як незаконне, оскільки відповідно до запису в погосподарській книзі №4 на 2011 – 2015 роки, співвласниками вказано відповідачку ОСОБА_3 (1/2 частка будинку) і батька позивачки – ОСОБА_5 (1/2 частка будинку), чим порушено її право на спадкування 1/2 частки будинку після смерті батька. 
На переконання позивача, суд не дав належної оцінки доказам у справі, зокрема, висновку судового експерта Перепелиці Б.Ю. №01/01-25 від 23.01.2025 року, яким встановлено ідентичність (тотожність) будинків на АДРЕСА_1 та на АДРЕСА_3 , також суд не врахував, що АДРЕСА_3 була перейменована на АДРЕСА_1 , що визнано у відзиві на позовну заяву Турківською міською радою, окрім того, судом неправильно встановлено дату завершення будівництва будинку – 1965 рік, що не відповідає наявним у справі письмовим доказам.
Вважає, що суд безпідставно взяв до уваги показання свідків, які у свій час були посадовими особами в с. Розлуч, оскільки вони є зацікавленими особами, зокрема, в тому аспекті, щоб виправдати свої неправомірні дії, в тому числі, й щодо видачі довідки, яку відповідачка подала для державної реєстрації права власності на будинок.
13.05.2025 року відповідач Турківська міська рада та 15.05.2025 року відповідач ОСОБА_3 подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких заперечили доводи та вимоги апелянта.
18.11.2025 року в судове засідання апеляційного суду відповідач Турківська міська рада та треті особи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, тому відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто у їхній відсутності. 
Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 01.12.2025 року о 14:30, з урахуванням перебування одного із членів колегії суддів у відпустці у період з 24.11.2025 року по 28.11.2025 року включно. 
Заслухавши пояснення сторони позивача ОСОБА_1 в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача ОСОБА_3 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, лише порушене, невизнане або оспорюване цивільне право особи підлягає захисту в судовому порядку у визначений законом спосіб.
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною першою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або оголошення її померлою (ч.2 ст.1220 ЦК).
Згідно з ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом, коло яких визначено ст.ст.1261 – 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає в день відкриття спадщини.
Згідно зі статтею 1261 ЦК України, до спадкоємців першої черги належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
У відповідності до частини першої статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК). 
Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ч.2 ст.1269 ЦК).
Згідно зі ст.1270 ЦК України, така заява повинна бути подана протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. 
Отже, законом визначено порядок прийняття спадщини та оформлення прав на спадкове майно, якого повинні дотримуватись спадкоємці. 
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився в с. Розлуч Турківського району Львівської області і помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сиктивкар Республіки Комі (російська федерація). 
Спадкову справу після смерті ОСОБА_5 щодо спадкового майна, яке знаходиться на території України, заведено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П. на підставі заяви ОСОБА_1 від 05.03.2016 року (спадкова справа №10/2016; витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №43175860 від 05.03.2016 року).
25.07.2019 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 , яке посвідчене приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П. та зареєстровано в реєстрі за №3663.
Вказані вище обставини підтверджені письмовими доказами, які містяться в матеріалах спадкової справи, копії яких надано приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П. на виконання ухвали Турківського районного суду Львівської області від 21 травня 2024 року (а.с.66-133 т.2).
Предметом спору є житловий будинок, загальною площею 121,2 кв.м., житловою площею 66,1 кв.м., із приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами (Б літня кухня; В гараж; Г стайня; Д сарай; Е вбиральня; 1-2 огорожа), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.02.2024 року (а.с.16 т.1), вказаний будинок по АДРЕСА_1 зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_3 .
Підставою внесення запису про державну реєстрацію є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 70021106 від 02.11.2023 року, державний реєстратор Турківської міської ради Самбірського району Львівської області Кубан О.І.
Документами, які подані для державної реєстрації, є: технічний паспорт ТІ01: НОМЕР_1 , виданий 31.10.2023 року, видавник: ЄДЕССБ, документ отримано з ЄДЕССБ; документ, що підтверджує присвоєння закінченому будівництву об`єкту адреси, серія та номер: 178, виданий 07.10.2022 року, видавник: виконавчий комітет Турківської міської ради Львівської області.
Звертаючись до суду з позовом та оспорюючи вказане рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на спірний будинок в цілому за відповідачкою ОСОБА_3 , позивачка вважала, що 1/2 частина будинку на праві власності належала її батькові – ОСОБА_5 .
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що право позивачки відповідачами не порушено, оскільки не доведено, що співвласником спірного будинку був ОСОБА_5 .
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з урахуванням наступного.
Правовідносини щодо реєстрації (оформлення) права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них (далі – об`єкти), що закінчені будівництвом до 05.08.1992 року, врегульовано Законом України від 01.07.2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року.
У п.1 ч.1 ст.2 Закону України від 01.07.2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і надалі – Закон №1952-IV в редакції, чинній на момент прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень – це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з абз.6 п.3 ч.1 ст.2 Закону №1952-IV, заявником у розумінні цього закону є особа, за якою закріплений особовий рахунок в погосподарській книзі відповідної сільської, селищної, міської ради, або уповноважена нею особа – у разі проведення державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку.
За змістом ч.3 ст.10 Закону №1952-IV, державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.
Особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, визначені статтею 31 Закону №1952-IV.
Так, згідно з положеннями статті 31 Закону №1952-IV, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений – сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.
Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.
Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.
Згідно з пунктом 80 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 (тут і надалі – Порядок №1127 в редакції, чинній на час прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення), державна реєстрація права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, також може проводитися на підставі документів, передбачених статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
При цьому, відповідно до пункту 78 Порядку №1127, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05.08.1992 року.
Як зазначалось вище, одним із документів, який відповідачка ОСОБА_3 подала для державної реєстрації права власності на спірний будинок, була довідка виконавчого комітету Турківської міської ради Самбірського району Львівської області №178 від 07.10.2022 року про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , належить житловий будинок АДРЕСА_1 , згідно запису погосподарської книги №4 (а.с.144 т.1).
Судом встановлено і ці обставини визнаються сторонами, що відповідачка ОСОБА_3 є рідною сестрою батька позивачки – ОСОБА_5 , а їхньою матір`ю була ОСОБА_6 (а.с.176 т.1), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.175 т.1).
За життя, ОСОБА_6 24.06.1969 року видано свідоцтво про забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР (а.с.165 т.1), в якому забудовником значиться ОСОБА_6 . Земельна ділянка під забудову, площею 0,074 га, виділена з вільного присадибного фонду на підставі наказу №33 по радгоспу «Комсомолець» від 04.04.1968 року. Забудова ділянки дозволена рішенням виконкому Турківської районної Ради депутатів трудящих від 22.05.1969 року №160.
Будівельний паспорт ОСОБА_6 на земельну ділянку під будівництво одноповерхового одноквартирного житлового будинку в с. Розлуч Турківського району затверджений Турківським районним архітектором 24.07.1969 року (а.с.166-167 т.1).
Факт будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_6 підтверджують наступні докази: акт виконаних ремонтних робіт від 29.09.1975 року, укладений між ОСОБА_6 та Дрогобицьким МРБУ; замовлення-договір від вересня 1975 року між Дрогобицьким МРБУ та ОСОБА_6 на суму 196 руб; розрахункова відомість замовника ОСОБА_6 на виконання роботи по цегляній кладці стін на суму 103,15 руб; квитанція про оплату ОСОБА_6 виконаних ремонтно-будівельних робіт за договором від 17.09.1975 року на суму 196 руб.; накладна №031462 від 23.11.1978 року на придбання ОСОБА_6 шиферу та цвяхів шиферних; замовлення-договір №031462 від 1978 року між Дрогобицьким МРБУ та ОСОБА_6 на ремонтні роботи на суму 134,51 руб.; квитанція №031462 від 23.11.1978 року про оплату ОСОБА_6 134,51 руб за докриття хати шифером 61,6 кв.м. (а.с.186-192 т.1).
Отже, спірний житловий будинок був побудований ще за життя ОСОБА_6 , а її господарство відносилося до суспільної групи «робітничий двір».
На момент смерті ОСОБА_6 , з нею в будинку постійно проживала лише дочка – відповідачка ОСОБА_3 , а відтак, саме вона вважалася такою, що прийняла спадщину після смерті матері, за вимогами на той час чинної норми статті 549 ЦК УРСР (1963 року), оскільки протягом шести місяців вступила в управління та володіння спадковим майном. 
Даного факту не заперечує й позивачка, стверджуючи, що її батько ОСОБА_5 виїхав з будинку ще в 1960-х роках на роботу в російську федерацію, де працював шахтарем, про що свідчить присвоєння йому звання «Почесного шахтаря», згідно з наказом міністра від 04.07.1986 року №277-к (а.с.28 т.1).
Також позивачка у своїй заяві від 05.03.2015 року, адресованій приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П., про прийняття спадщини після смерті батька (а.с.72 т.2), зазначала, що батько постійно проживав та був зареєстрований за адресою: рф, АДРЕСА_4 .
В матеріалах спадкової справи (а.с.74 т.2) міститься копія паспорта ОСОБА_5 , виданого 10.12.2002 року Сєвєрним відділенням міліції УВС м. Воркути, Республіки Комі, російської федерації), і копія свідоцтва про народження позивачки (а.с.88 т.2), згідно з яким, позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в смт. Сєвєрний, м. Воркута, Республіка Комі, російська федерація.
Цей факт узгоджується і з тим, що саме відповідачці ОСОБА_3 будівельний паспорт на будівництво господарських будівель на власному подвір`ї (на присадибній ділянці) погоджено районним архітектором 20.05.1999 року на підставі рішення виконавчого комітету Розлуцької сільської ради народних депутатів №19 від 08.04.1999 року (а.с.169-174 т.1). 
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.6 постанови від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до введення в дію 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство.
При визначенні правового статусу житлового будинку та господарських споруд, які побудовані у 1975 році слід керуватись наступними нормативно-правовими актами: ЦК УРСР 1963 року, постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в УРСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13.04.1979 року за №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 року №5-24-26, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженою наказом Міністра юстиції Української PCP від 31.10.1975 року №45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року №1/5.
Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) з 1979 року.
Погосподарський облік, як вид первинного обліку, передбачений для накопичення і систематизації відомостей, які збирають сільські, селищні, міські ради територіальних громад по кожному з розташованих на їхній території населених пунктів і які є необхідними для проведення державних статистичних спостережень.
З аналізу наведеного вище законодавства вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Встановлено, що відповідно до погосподарської книги на 1986 – 1990 роки (а.с.58-60 т.3), суспільна група господарства №207 за адресою: с. Розлуч, Турківський район, Львівська область – робітничий двір; голова двору (голова сім`ї) – ОСОБА_3 . Члени сім`ї: син – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (учень), племінниця – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (студентка), син племінниці – ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Відповідно до погосподарської книги на 1991 – 1995 роки (а.с.54-55 т.3), суспільна група господарства – робітничий двір; голова двору (голова сім`ї) – ОСОБА_3 . Члени сім`ї: син – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . 
Відповідно до погосподарської книги на 1996 – 2000 роки (а.с.202-203 т.1, а.с.46-47 т.3), суспільна група господарства – робітничий двір; голова двору (голова сім`ї) – ОСОБА_3 . Члени сім`ї: син – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , невістка – ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та онуки: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 . 
Такі ж відомості містяться і в погосподарській книзі на 2001 – 2005 роки (а.с.200-201 т.1, а.с.48-49 т.3). 
Відповідно до погосподарської книги на 2006 – 2010 роки (а.с.198-199 т.1, а.с.50 т.3), голова двору (голова сім`ї) – ОСОБА_3 . Члени сім`ї: син – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_12 . 
В подальшому, відповідачка ОСОБА_3 у даному господарстві проживала одна, що підтверджено погосподарськими книгами на 2011 – 2015 роки (а.с.53 т.3), 2016 – 2022 роки (а.с.194-195 т.1).
Водночас, у погосподарській книзі №4 на 2011 – 2015 роки, копію якої надала Турківська міська рада (а.с.196-197 т.1), міститься запис про те, що власниками житлового будинку є ОСОБА_3 (1/2 будинку) та ОСОБА_5 (1/2 будинку).
Однак, відомостей про прибуття в цей період у дане господарство та проживання у ньому ОСОБА_5 немає, як і немає жодного правовстановлюючого документа про те, що 1/2 частина будинку належала на праві власності ОСОБА_5 .
Відповідно до Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої наказом Держкомстатистики України 08.12.2010 року №491 (яка діяла на час ведення погосподарської книги в період 2011 – 2015 роки), погосподарський облік ведеться з урахуванням норм чинного законодавства з питань захисту персональних даних; не передбачає реєстраційних дій і не несе будь-яких правових наслідків для об`єктів, відносно яких він здійснюється.
Відповідно до розділу 7 Інструкції, у погосподарському обліку вказується: повна адреса реєстрації місця проживання особи, що відповідає за об`єкт ПГО; місяць і рік прибуття та вибуття, а також мета прибуття в місцеву раду та кількість членів домогосподарства – для домогосподарства з реєстрацією місця перебування в місцевій раді.
Записи в розділі І «Відомості про членів домогосподарства з реєстрацією місця проживання на території ради» здійснюються систематично протягом року з подальшою їх перевіркою раз на рік під час суцільних обходів об`єктів ПГО з 01 по 15 січня.
Записи робляться так, щоб надалі можна було вносити зміни. У відповідних полях другої графи розділу записуються прізвища, імена, по батькові всіх членів домогосподарства, які мають реєстрацію місця проживання в місцевій раді. Першим записується голова домогосподарства, потім усі інші члени домогосподарства як присутні, так і тимчасово відсутні. Прізвища, імена та по батькові всіх членів домогосподарства записуються повністю, без перекручування та скорочення.
Згідно із записами у погосподарських книгах по даному господарству, починаючи з 1986 року, головою двору (суспільна група – робітничий) була відповідачка ОСОБА_3 .
У вказаний період, у тому числі, станом на 15 квітня 1991 року, записів щодо прибуття і проживання батька позивачки – ОСОБА_5 у спірному будинку немає.
Натомість, письмовими доказами, які наведено вище, і визнанням обставин позивачкою підтверджується, що батько позивачки – ОСОБА_5 ще у 1960 роках виїхав на роботу в російську федерацію, там він працював і проживав разом із своєю сім`єю, там він помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (м. Сиктивкар, російська федерація), про що вказано у свідоцтві про смерть (а.с.73 т.2).
Також, в матеріалах спадкової справи (а.с.99 т.2) міститься довідка з місця проживання про склад сім`ї і прописки, видана ЛКП «Під Зуброю» відділу житлового господарства Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, №1288 від 12.07.2019 року, про те, що власник квартири по АДРЕСА_5 – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживав та був зареєстрований за даною адресою з 15.12.1992 року і знятий з реєстрації 13.11.2007 року. 
Таким чином, судом безспірно встановлено, що батько позивачки ні станом на 15 квітня 1991 року (дата введення в дію Закону України «Про власність»), ні в подальшому, в тому числі й у період 2011 – 2015 років у спірному будинку не проживав і доказів про те, що він своєю працею брав участь у даному господарстві, немає. 
У зв`язку з наведеним, колегія суддів відхиляє доводи позивачки про невідповідність виданої виконавчим комітетом Турківської міської ради довідки №178 від 07.10.2022 року записам у погосподарській книзі №4, оскільки в цій довідці не вказано, яких років стосується ведення погосподарської книги №4 (а.с.144 т.1), позаяк, у номері погосподарської книги за 1986 – 1991 роки (а.с.58 т.3), власне, записи в якій про господарство актуальні станом на 15 квітня 1991 року (дата введення в дію Закону України «Про власність») і головою господарства №207 вказано відповідачку ОСОБА_3 , міститься виправлення з «4» на «3». 
Ураховуючи все вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачкою факту набуття її батьком права власності на 1/2 частину спірного будинку та, відповідно, про відсутність підстав для висновку про порушення прав позивачки внаслідок державної реєстрації права власності на будинок в цілому за відповідачкою ОСОБА_3 .
Також, необхідно зазначити, що позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину спірного будинку у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності її батька на спірне нерухоме майно (а.с.19 т.1), ще до проведення оспорюваної державної реєстрації будинку за відповідачкою.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції по суті вирішення даного спору і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – залишити без змін. 
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд
ухвалив:
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Турківського районного суду Львівської області від 24 березня 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 08 грудня 2025 року. 

Головуючий       С.М. Бойко

Судді:        С.М. Копняк

А.В. Ніткевич