Справа № 484/6932/25
Провадження № 2-а/484/5/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року    м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого - судді Маржиної Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

15.12.2025 року ОСОБА_1 в особі представниці – адвоката Чобану В.В. звернувся до суду із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП, мотивуючи тим, що у грудні 2025 року він дізнався, що Першим відділом ДВС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито відносно нього виконавче провадження № 79748414 та накладено арешт на належні йому кошти та майно. З матеріалів виконавчого провадження він дізнався про те, що з нього підлягає стягненню штраф у розмірі 34 000 грн. на користь держави на підставі винесеної ІНФОРМАЦІЯ_3 постанови № 707 від 30.06.2025 та у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження, з нього як з боржника, підлягає стягненню виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, а саме 3400 грн., та мінімальні витрати виконавчого провадження у розмірі 319 грн. Також державним виконавцем йому було надано копію постанови по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП № 707 від 30.06.2025 року, відповідно до якої 24.06.2025 року о 12 год. 30 хв. під час дії особливого періоду та військового стану до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 (Окни) у супроводі працівника поліції прибув військовозобов`язаний гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Під час перевірки документів було встановлено, що гр. ОСОБА_1 перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 і згідно АІТС «Оберіг» знаходиться у розшуку з 13.06.2025 року, як особа, яка не оновила персональні дані. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав законної сили 18.05.2024 року в ст. 1 Прикінцевих та перехідних положень встановлено: «громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України – шляхом прибуття самостійно до ТЦК та СП за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності». Останнім днем, в який він повинен був уточнити персональні дані є 16.07.2024 року. Поважних причин неуточнення у встановлений Законом строк персональних даних ОСОБА_1 не вказав. Тобто ОСОБА_1 у будь-який із передбачених законом способів, у встановлений законом строк 60 днів, в період з 18.05.2024 року по 16.07.2024 року включно, безпідставно не уточнив адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані, чим порушив вимоги чинного законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Тож він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210-1 ч.3 КУпАП, за що на нього накладено штраф у сумі 17 000 грн. Однак вважає, що дана постанова підлягає скасуванню, так як не відповідає вимогам закону, а провадження у справі – закриттю у зв`язку з тим, що він ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто на момент винесення оскаржуваної постанови він є 21-річним призовником, тож у разі порушення правил військового обліку в частині оновлення військово-облікових даних, мав би бути притягнений до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, а не за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, як то зазначено у оскаржуваній постанові. Крім того, зазначив, що дійсно 26.06.2025 року його було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_1 ) для перевірки військово-облікових документів та встановлення особи. З`ясувавши, що він перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 , його було скеровано до ТЦК та СП за зареєстрованим місцем проживання для уточнення даних. Прибувши до ІНФОРМАЦІЯ_2 він повідомив, що з моменту поставлення на облік до ТЦК та СП, жодних персональних даних ним не змінювалося, всі наявні у ТЦК та СП дані відносно нього є актуальними. Законодавець чітко визначив умову, за якої положення ст. 210 та ст. 210-1 КУпАП не застосовуються – за наявності можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами даних, держателями (розпорядниками) яких є державні органи. Відповідачем у оскаржуваній постанові не вказано, які саме відомості (персональні дані) не були оновлені позивачем і не могли бути одержані самостійно шляхом електронної інформаційної взаємодії. Під час особистого прибуття ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , працівниками було повідомлено останнього про необхідність проходження обстеження військово-лікарською комісією, у зв`язку з чим йому було видано направлення для проходження ВЛК. Пройшовши обстеження, позивачем було надано відповідачеві висновок ВЛК, після чого йому в усній формі було повідомлено, що відповідні дані оновлено та він може бути вільним. При цьому жодних документів позивач відповідачеві більше не надавав, працівниками ТЦК та СП будь-яких документів для підпису не пред`являлося та не вручалося. Також уповноваженою особою відповідача не надано позивачеві можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, надати пояснення, оскільки розгляд протоколу проходив без його участі. Тож відповідачем було порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є також підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. За таких обставин просив скасувати постанову про адміністративне правопорушення № 707 від 30.06.2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. Також просив суд поновити йому пропущений строк звернення до суду. 
Ухвалою суду від 22.12.2025 року надану позовну заву залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення її недоліків. 
26.12.2025 року на виконання зазначеної ухвали суду позивачем вчасно усунуто недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 29.12.2025 року позивачу поновлено строк звернення до суду з наданим позовом про скасування постанови, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрите провадження в наданій справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження на підставі ст. 257 КАС України, без виклику сторін, за наявними матеріалами справи, з урахуванням особливостей провадження, визначених ст. 286 КАС України.
16.01.2026 року відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебуває в ІНФОРМАЦІЯ_2 на загальному обліку військовозобов`язаних. Тож протоколом про адміністративне правопорушення від 24.06.2025 року, який складено ТВО начальника п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_7 , та встановлено, що 24.06.2025 року о 12 год. 30 хв. під час дії особливого періоду та військового стану до ІНФОРМАЦІЯ_4 в супроводі поліції прибув військовозобов`язаний громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , під час проведення перевірки облікових даних встановлено, що гр-н ОСОБА_1 , перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 та згідно відомостей AITC ОБЕРІГ знаходиться у розшуку з 13.06.2025 року, як особа яка не оновила свої облікові дані. отже він порушуючи підпункт 1 п.2 розд. II Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3633-ІХ, протягом 60 днів з дня набрання чинності цього Закону ( в період з 18.05.2024 року по 16.07.2024 року) не уточнив адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти, та інші персональні дані, та не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 без поважних причин, не виконував правила військового обліку встановлені законодавством, та порушив вимоги ч. 10, ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", крім того ОСОБА_2 порушив ч.6 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час проведення заходів мобілізації та дії воєнного стану, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 статті 210-1 КУпАП. Факт вчиненого правопорушення підтверджується наступними документами, а саме з відомостей АITC «Оберіг», в якому чітко зазначено що звірка контактних даних не відбулась, тобто після сплину 60 днів відведених Законом України № 3633-IX. Протокол № 250/5 від 24.06.2025 про скоєння ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП складений у присутності ОСОБА_1 , про день, місце та час розгляду справи, а саме: о 10 год. 00 хв. 30.06.2025 року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , кабінет № 3 ОСОБА_1 , було доведено та оголошено при ознайомленні з протоколом про адміністративне правопорушення, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від ОСОБА_1 , не надходило. Також додатково до протоколу позивач надав пояснення та пояснив чому він порушив вимоги ч.10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», посилаючись на незнання Законодавства. Тобто всі наведені вище факти, та витяги з реєстрів свідчать про порушення вимоги ч. 10, ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а також ч.6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Після розгляду справи постанова по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУПАП № 707 від 30.06.2025 року направлена позивачу через АТ Укрпошта із супровідним листом від 30.06.2025 року № 9003/4. Отже ІНФОРМАЦІЯ_3 вчасно (30.06.2025 року) направив примірник постанови № 707 від 30.06.2025 позивачу ОСОБА_1 , про притягнення його до адміністративної відповідальності, що унеможливлює пропущення строків звернення до суду, тим паче позивач був повідомлений про час, дату, та місце розгляду справи. Отже Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Проте, як вбачається з позовної заяви, поданої ОСОБА_1 до суду 15.12.2025 року, доказів на підтвердження поважності пропуску строків, зазначених у ч. 1 ст. 287 КУпАП, суду не надано, що є підставою залишення даного позову без розгляду. Таким чином вважає, що постанова винесена з додержанням вимог ст.ст. 7, 9, 245, 251, 252, 280 КУпАП, ст. 19 Конституції України, а рішення прийнято в точній відповідності із законом на підставі всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.
23.01.2026 року представник позивача Чобану В.В. надіслала до суду відповідь на відзив, в якій позов підтримала, просила задовольнити, посилаючись на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дійсно є особою, яка взята на військовий облік, однак є особою призовного віку, а тому, у разі порушення ним правил військового обліку в частині оновлення військово-облікових даних, мав би бути притягнений до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, а не за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, як то зазначено у оскаржуваній постанові. Також, як зазначає відповідач, 30.06.2025 року він направив примірник постанови № 707 від 30.06.2025 позивачу ОСОБА_1 , про притягнення його до адміністративної відповідальності, через АТ Укрпошта із супровідним листом від 30.06.205 року № 9003/4, що унеможливлює пропущення строків звернення до суду. При цьому даний супровідний лист міститься в переліку додатків до даного відзиву. Однак, сама лише наявність супровідного листа не може свідчити про належне повідомлення ОСОБА_1 про результати розгляду адміністративної справи, зокрема шляхом направлення його поштовим листом. Будь-яких інших підтверджуючих доказів направлення позивачу постанови по справі про адміністративне правопорушення (поштова квитанція, опис вкладень до листа) відповідачем у додатках до відзиву не зазначається, а отже, можна дійти висновку, що надано також не було.
Сторони, їх представники належним чином повідомлені про розгляд справи.
Інші заяви по суті справи від сторін та їх представників до суду не надходили.
Вирішуючи справу у письмовому провадженні в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, з врахуванням позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, на основі наданих сторонами доказів, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон від 25.03.1992 року № 2232-ХІ1 «Про військовий обов`язок і військову службу».
Приписами ст. 65 Конституції України та ч.1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до ч.3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок включає: взяття громадян на військовий облік, виконання військового обов`язку в запасі, дотримання правил військового обліку.
Нормативними положеннями ст. 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України" , "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку’, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно положень ч.1 ст. 1 Закону України «Про оборону України» терміни «особливий період» та «воєнний стан» вживаються у наступному значенні. 
Особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. 
Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Законом України № 1126-VII від 17.03.2014 року затверджено Указ Президента України «Про часткову мобілізацію».
Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 р. дію якого продовжено.
Законом України № 2105-ІХ від 03.03.2022 року затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 р. № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», дію якого продовжено.
За визначенням ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. 
Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, серед яких є, зокрема, обов`язок з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки та бути завчасно приписаними до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебуває в ІНФОРМАЦІЯ_2 на загальному обліку військовозобов`язаних.
З наданої суду позивачем копії оскаржуваної постанови № 707 від 30.06.2025 року вбачається, що 24 червня 2025 року о 12 год. 30 хв. під час дії особливого періоду та військового стану до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 (Окни) у супроводі працівника поліції прибув військовозобов`язаний гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Під час перевірки документів було встановлено, що гр. ОСОБА_1 перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 і згідно АІТС «Оберіг» знаходиться у розшуку з 13.06.2025 року, як особа, яка не оновила персональні дані. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав законної сили 18.05.2024 року в ст. 1 Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60-ти днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України – шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності». Останнім днем, в який громадянин ОСОБА_1 повинен був уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані (далі «уточнити персональні дані») є 16.07.2024 року. Поважних причин неуточнення у встановлений Законом строк персональних даних ОСОБА_1 не вказав. Тобто ОСОБА_1 у будь-який із передбачених законом способів, у встановлений законом строк 60 днів, в період з 18.05.2024 року по 16.07.2024 року включно, безпідставно не уточнив адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані, чим порушив вимоги чинного законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210-1 ч. 3 КУпАП. Постановлено накласти на громадянина ОСОБА_3 штраф у сумі 17 000 грн.
Пунктом 1 ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» передбачено, що під час дії Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 3 березня 2022 року № 2105-IX громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності). 
Частина 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачає, що призовники – це особи, які взяті на військовий облік. 
Диспозиція частини третьої статті 210 КУпАП передбачає відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період (зокрема, у разі порушення обов`язку громадянами вчасно встати на облік або оновити свої військово-облікові дані). 
У свою чергу статтею 210-1 КУпАП встановлена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. 
За ст. 210 КУпАП передбачається відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Постанову КМУ від 30.12.2022 року № 1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», якими передбачено правила військового обліку. 
Санкція ст. 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення вимог закону про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зокрема, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 
Таким чином притягнення до відповідальності за ст. 210 КУпАП стосується порушення правил військового обліку (неповідомлення ТЦК про зміну даних, проживання тощо), що стосується призовників, військовозобов`язаних та резервістів, тоді як ст. 210-1 КУпАП охоплює ширше коло порушень законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, включаючи неявку за повісткою, ухилення від медоглядів, а також відповідальність роботодавців та посадових осіб за порушення цих правил для своїх співробітників.
Пункт 4 Указу Президентка України “Про загальну мобілізацію” № 65/2022 від 24 лютого 2022 року, передбачає призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами. 
У свою чергу, як вбачається з ч.5 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації до досягнення 25-річного віку військовозобов`язані, які пройшли базову загальновійськову підготовку відповідно до статті 10-1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" чи базову військову службу. Такі особи у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їх згодою. 
Таким чином, враховуючи вищезазначене суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто на момент винесення оскаржуваної постанови він є 21-річним призовником, тож у разі порушення правил військового обліку в частині оновлення військово-облікових даних, повинен був бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП, а не за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, як зазначено в оскаржуваній постанові.
Крім того, відповідно до примітки до ст. 210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. 
Тож законодавець чітко визначив умову, за якої положення ст. 210 та ст. 210-1 КУпАП не застосовуються – за наявності можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами даних, держателями (розпорядниками) яких є державні органи. 
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» держателем Реєстру є Міністерство оборони України (далі - Держатель Реєстру), розпорядником Реєстру є Генеральний штаб Збройних Сил України (далі - розпорядник Реєстру), а Служба безпеки України та розвідувальні органи України є органами адміністрування та ведення Реєстру. Адміністратором Реєстру є Держатель Реєстру.
Відповідно до ч. 5 ст. 5, 8, 9 цього Закону органами адміністрування Реєстру в межах своїх повноважень є, зокрема, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя. 
Органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних. 
Згідно з ч. 3 ст. 14 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною. 
Цією нормою передбачено перелік державних органів, від яких Органи ведення Реєстру одержують в електронному вигляді персональні відомості призовників, військовозобов`язаних та резервістів. 
Разом з тим, посилання на норму Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», який встановлює перелік персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста, в оскаржуваній постанові відсутні. 
Електронна інформаційна взаємодія, у тому числі надання відповідних відомостей, між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною, здійснюється відповідно до законів України «Про публічні електронні реєстри», «Про розвідку» та в порядку, визначеному Держателем Реєстру спільно з відповідним державним органом.
Водночас в оскаржуваній постанові не вказано, які саме відомості (персональні дані) не були оновлені позивачем і не могли бути одержані самостійно відповідачем по справі шляхом електронної інформаційної взаємодії. 
Особу може бути притягнуто до відповідальності за наявності в його діях чи бездіяльності складу певного адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП у разі, якщо це буде доведено сукупністю належних і допустимих доказів. 
Разом з тим посилання відповідача на те, що факт вчиненого правопорушення беззаперечно підтверджується відомостями АITC «Оберіг», де чітко зазначено, що звірка контактних даних вчасно не була вчинена, а відбулася вже після сплину строку у вигляді 60-ти днів, відведених Законом України № 3633-IX, не заслуговують на увагу, оскільки позивач в даному випадку не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, тож його неправомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за цією статтею.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень
Згідно з вимогами ч.1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
За принципами змагальності сторін і диспозитивності, закріпленими у статті 9 КАС розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Відповідно до вимог статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з частиною 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
За таких обставин суд приходить до висновку про те, що оспорювана у справі постанова не відповідає визначеним у ст. 283 КУпАП вимогам. Відповідачем доводи позивача жодними належними та допустимими доказами не спростовані.
Враховуючи вищевикладене, під час розгляду справи встановлено відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, а тому постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі – закриттю, на підставі п.3 ч.3 ст. 286 КАС України.
Позивачем про відшкодування судових витрат не заявлено.
Керуючись ст.ст. 2, 159, 241, 242, 244-246, 250, 262 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП, - задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № 707 від 30.06.2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000 грн.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення (ч.4 ст. 286 КАС України).
Відомості про сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .
Повний текст судового рішення виготовлено 28 січня 2026 року.

СУДДЯ: