Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року       м. Рівне

Справа № 559/3060/24
Провадження № 33/4815/712/25

Суддя Рівненського апеляційного суду – Полюхович О.І.,
з участю: секретарів судового засідання – Супрунюк К.Р., Міщук Л.А.,
захисника – Мацея А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Мацея А.М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 липня 2025 року, –

ВСТАНОВИВ:

 
Постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 липня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та застосовано стягнення у виді 17000 (сімнадцяти тисяч) гривень штрафу в дохід держави з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
З матеріалів справи слідує, що 02.08.2024 року о 08:56 год. на АД М-06 Київ-Чоп, 374 км водій ОСОБА_1 керував т/з Ford Mondeo, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (розширені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження медичного огляду на виявлення стану наркотичного сп`яніння у встановлений законом порядок в найближчому медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена згідно ч.1 ст.130 КУпАП.
В поданій апеляційній скарзі захисник Мацей А.М. просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі.
Вказує, що працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення ОСОБА_1 положень ПДР, які б відповідно до ст.35 ЗУ «Про національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під його керуванням. Зазначає, що відеозапис портативного відеореєстратора поліцейських не є суцільним, переривається на важливих моментах, які встановлюють дійсні обставини справи, що, на його думку, свідчить про сумнів у їх належності та допустимості. Наголошує, що оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем, до яких діє спеціальний порядок їх огляду на стан сп`яніння, визначений приписами ст.266-1 КУпАП, тому він міг бути підданий огляду тільки посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних силах України з використанням спеціальних технічних засобів та тестів відповідно до порядку, встановленого ч.ч.2-7 ст.266-1 КУпАП.
Заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника Мацея А.М. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав..
Так, однією з підстав притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння визначається ст.266 КУпАП, Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду" від 17 грудня 2008 року №1103 та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.
Відповідно до цих нормативних актів, оглядові підлягають лише водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного чи іншого сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення при зазначених у постанові обставинах ґрунтується на зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказах, а саме:
- актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився (а.с.3);
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого ОСОБА_1 направлено до медичного закладу. Огляд у медичному закладі не проводився у зв`язку з відмовою особи (а.с.2);
- відеофайлу з нагрудної камери працівника поліції, яким зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження встановленого огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у медичному закладі (файл 230х, час 09:40).
Зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі і сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, тому вони є належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції є об`єктивними доказами, тобто такими, які процесі доказування не встановлюються від людей і не залежать від їх суб`єктивного сприйняття певних обставин.
Так, апеляційний суд виходить з того, що відмова від проходження огляду у медичному закладі зафіксовано відеозаписом безперервно, а тому відеозапис, долучений до матеріалів справи, є належним та допустимим доказом.
Судом не встановлено обставин, які б свідчили про упередженість дій працівників поліції стосовно ОСОБА_1 та порушень ними оформлення адміністративних матеріалів, що ставили б під сумнів його вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Суд критично оцінює доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення ОСОБА_1 положень ПДР, які б відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» надавали право здійснити законну зупинку транспортного засобу під його керуванням. Із долученого до матеріалів справи відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що поліцейські повідомили водієві про причину зупинки, а саме –порушення ним п.9.4 ПДР України, за що відносно ОСОБА_1 було складено постанову серії ЕНА №2735983 від 02.08.2024 року, копія якої наявна у матеріалах справи (а.с.4).
Доводи апеляційної скарги про застосування до ОСОБА_1 , як військовослужбовця, спеціального порядку огляду, визначеного ст.266-1 КУпАП, суд вважає безпідставними, оскільки положення ст.266-1 КУпАП стосуються випадків, пов`язаних із проходженням військової служби, і не звільняють від обов`язку проходження огляду у передбаченому законом порядку під час участі у дорожньому русі.
Інші доводи апеляційної скарги щодо незаконності оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Стягнення суддею накладене з врахуванням положень ст.33, ст.38 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яке на думку апеляційного суду, буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст.23 КУпАП.
Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Отже, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.6 ЄКПЛ, ст.294 КУпАП, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

 
Постанову Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 21 липня 2025 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляційну скаргу його захисника – адвоката Мацея А.М. – без задоволення. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду О.І. Полюхович