ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року	Львів	Справа № 460/9771/25 пров. № А/857/38948/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Шавеля Р.М.,
суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13.08.2025р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській обл. визнання дій протиправними, скасування висновку службового розслідування, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Комшелюк Т.О., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 13.08.2025р., м.Рівне; дата складання повного рішення суду І інстанції: 13.08.2025р.),-

В С Т А Н О В И В:

04.06.2025р. за допомогою системи «Електронний суд» позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
визнати протиправними дії відповідача Головного управління /ГУ/ Національної поліції /НП/ в Рівненській обл. щодо неналежного розгляду його заяви від 10.11.2024р., зареєстрованої 12.11.2024р. за № 15504;
визнати протиправним та скасувати висновок службового розслідування, затверджений начальником ГУ НП в Рівненській обл. 26.11.2024р.;
зобов`язати відповідача ГУ НП в Рівненській обл. належним чином розглянути заяву від 10.11.2024р., зареєстровану 12.11.2024р. за № 15504;
стягнути з відповідача понесені судові витрати (Т.1, а.с.1-9, 55-62).

Згідно ухвали суду від 23.06.2025р. розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами справи.
Також судом відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в закритому судовому засіданні (Т.1, а.с.65-66).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13.08.2025р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (Т.1, а.с.232-246).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ОСОБА_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (Т.2, а.с.1-3).).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом не наведено фактичних обставин, які були досліджені під час розгляду справи та стали підставою для висновків суду.
На підставі звернення позивача (заява від 10.11.2024р.) відповідач провів службове розслідування, з висновками якого апелянт не погоджується через невідповідність його обставинам справи і по причині відсутності повного та об`єктивного дослідження всіх фактів. 
Під час проведення службового розслідування не було вжито заходів для перевірки пояснень працівників поліції, не були відібрані пояснення у батьків неповнолітньої (позивача та його дружини), а також помилково враховані матеріали кримінального провадження.
Окрім цього, наголошує на тому, що через неправомірні дії працівників поліції заподіяли шкоду його неповнолітній доньці.

Відповідач ГУ НП в Рівненській обл. скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (Т.2, а.с.24-27).

Також 05.01.2026р. позивач направив до апеляційного суду додаткові докази по справі, що долучені до матеріалів справи (Т.2, а.с.30-46).

Апеляційний розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Водночас, колегія суддів не убачає підстав для задоволення клопотання апелянта про розгляд справи в присутності сторін, а також в закритому судовому засіданні (Т.2, зворот а.с.3, а.с.48-51), оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Апелянт подав апеляційну скаргу, в якій детально та послідовно обґрунтував свою правову позицію по справі; відповідач скерував обґрунтований відзив на апеляційну скаргу; клопотань про витребування нових доказів по справі не надходило. Рішення суду прийнято за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в порядку письмового провадження).
Звідси, правових підстав для висновку про те, що справу необхідно розглядати в судовому засіданні, колегія суддів не убачає.
По причині викладеного, також не підлягає задоволенню клопотання апелянта від 05.01.2026р. про розгляд справи в закритому судовому засіданні (Т.2, а.с.48-51).
Окрім цього, Європейський суд з прав людини /ЄСПЛ/ визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Varela Assalino contre le Portugal» (пункт 28, № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду. У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права. ЄСПЛ вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів.
У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання; розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено під час судового розгляду, 12.11.2024р. до відповідача надійшла заява позивача від 10.11.2024р. (адресована Національній поліції України) про перевищення службових повноважень працівниками ГУ НП в Рівненській обл. відносно його доньки ОСОБА_2 , 2009р.н., яка була ученицею 9-ПМ класу Рівненського ліцею «Елітар» Рівненської міської ради. У своїй заяві позивач просив розглянути питання про звільнення з Національної поліції України працівників за психологічний тиск та порушення прав неповнолітньої ОСОБА_2 , розглянути у встановленому порядку звернення від 23.10.2024р. (Т.1, а.с.14-15).
Заступником Голови Національної поліції О.Фацевичем ця заява скерована на начальника ГУ НП в Рівненській обл. В.Шанського для розгляду відповідно до вимог чинного законодавства та взята на контроль керівництвом Національної поліції України.
Зазначена заява зареєстрована відповідачем 12.11.2024р. за № 15504 
З метою перевірки інформації, викладеної в заяві позивача від 10.11.2024р., наказом ГУ НП в Рівненській обл. № 2028 від 18.11.2024р. призначено службове розслідування та створено дисциплінарну комісію зі складу працівників відповідача (Т.1, а.с.108).
До складу дисциплінарної комісії включено: голова комісії: начальник УГІ ГУ НП в Рівненській обл. підполковник поліції В.Шевченко; члени комісії: інспектор ВП УГІ ГУ НП в Рівненській обл. майор поліції Д.Труфанов; старший інспектор ВП УГІ ГУ НП в Рівненській обл. майор поліції Р.Панасюк; інспектор ВЮП УПД ГУ НП в Рівненській обл. майор поліції Т.Михайлюк; старший слідчий в ОВС відділу СУ ГУ НП в Рівненській обл. майор поліції М.Никифорук.
Згідно матеріалів службового розслідування дисциплінарною комісією в ході його проведення зібрано інформацію про результати перевірок звернень ОСОБА_1 , які надходили до Рівненського РУП, встановлено та опитано всіх працівників поліції, які здійснювали розгляд заяв ОСОБА_3 та проводили необхідні слідчі та розшукові дії, письмові пояснення яких долучені до матеріалів службового розслідування, а також долучено довідку про рух кримінального провадження № 12024181010002575 від 09.11.2024р.
26.11.2024р. дисциплінарною комісією прийнято висновок службового розслідування, затверджений начальником ГУ НП в Рівненській обл., яким надана правова оцінка діям службових осіб ГУ НП в Рівненській обл. в частині порушення ними положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України № 2337-VІІІ від 15.03.2018р.
Цим висновком запропоновано, зокрема: 1. службове розслідування за результатами перевірки відомостей, викладених в заяві ОСОБА_1 від 12.11.2024р. за № 15504 щодо можливого порушення службової дисципліни окремими поліцейськими ГУ НП в Рівненській обл. та з інших питань, завершити; 2. відомості, що стали підставою для проведення службового розслідування, вважати такими, що не знайшли своє підтвердження; 3. про прийняте рішення письмово повідомити ОСОБА_1 (Т.1, а.с.79-103).
За результатами розгляду заяви позивача від 10.11.2024р. (зареєстрована 12.11.2024р. за № 15504) відповідач направив позивачу відповідь, оформлену листом за вихідним № 24612-2024 від 27.11.2024р. (64297) (Т.1, а.с.12-13).
Згідно вказаної відповіді з метою перевірки інформації, викладеної у заяві від 12.11.2024р., яка зареєстрована за вх. № 15504 щодо можливого порушення службової дисципліни окремими поліцейськими ГУ НП в Рівненській обл. та з інших питань, наказом ГУ НП в Рівненській обл. № 2028 від 18.11.2024р. було утворено дисциплінарну комісію зі складу працівників відповідача.
26.11.2024р. дисциплінарною комісією затверджено висновок службового розслідування, яким надана правова оцінка діям службових осіб ГУ НП в Рівненській обл. в частині порушення ними положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затв. Законом України № 2337-VIII від 15.03.2018р.
За результатами проведення службового розслідування будь-яких фактичних даних щодо можливого вчинення працівниками ГУ НП в Рівненській обл. дисциплінарного проступку або порушення вимог діючого законодавства, не встановлено.

Вирішуючи наведений спір та відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що звернення позивача від 10.11.2024р., яке зареєстровано 12.11.2024р. за вх. № 15504, відповідач розглянув у порядку та у строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян», з урахуванням Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затв. наказом МВС України № 930 від 15.11.2017р.
Будь-яких порушень під час розгляду вказаної заяви під час судового розгляду не встановлено.
Твердження позивача про те, що в процесі розгляду звернення відповідачем не запропоновано заявнику надати пояснення по суті звернення, що є порушенням вимог чинного законодавства, є безпідставними, оскільки вимоги ст.19 Закону України № 393/96-ВР від 02.10.1996р. «Про звернення громадян», положенням п.2 розділу IV Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затв. наказом МВС України № 930 від 15.11.2017р., такого обов`язку на безпосередніх виконавців під час здійснення перевірок за зверненнями громадян не покладають. Такі дії є правом безпосередніх виконавців під час здійснення перевірок за зверненнями громадян, яке може бути реалізоване останніми у разі виникнення необхідності та за умови наявності можливості спілкуватися із заявниками.
З огляду на зміст складеного висновку службового розслідування, суд не виявив будь-яких обставин, що зумовлювали його неправильність чи неповноту, а відтак підстави для його скасування є відсутніми.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про відсутність підстав для задоволення позову із визначеним способом захисту позивача, з огляду на наступне.

Загальним предметом спірних правовідносин є вимоги позивача, які спрямовані на забезпечення належного розгляду його заяви від 10.11.2024р., що зареєстрована 12.11.2024р. за вх. № 15504.
При цьому, неналежний розгляд заяви зумовлений відсутністю участі позивача в розгляді його заяви, оскільки під час розгляду заяви в нього та членів його сім`ї не були відібрані пояснення, таким поясненням не була надана оцінка на противагу поясненням працівників поліції, що свідчить про однобічність і неповноту проведеного службового розслідування.
Отже, спірним питанням в межах цієї справи є забезпечення зі сторони ГУ НП в Рівненській обл. права позивача, передбаченого приписами ст.40 Конституції України та ст.18 Закону України «Про звернення громадян».

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. 

Аналіз змісту звернення позивача від 10.11.2024р. (в частині, яка стосувалася адресата Національної поліції України) свідчить про те, що остання за своєю правовою природою є заявою, яке містить в собі повідомлення про порушення прав позивача та членів його сім`ї зі сторони працівників ГУ НП в Рівненській обл.
Звідси, звернення позивача від 10.11.2024р. підлягало розгляду в порядку Закону України «Про звернення громадян», а також із дотриманням Порядком розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затв. наказом МВС України № 930 від 15.11.2017р.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України № 393/96-ВР від 02.10.1996р. «Про звернення громадян» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Заява позивача від 10.11.2024р. згідно резолюції заступника Голови Національної поліції О.Фацевича скерована на розгляд начальнику ГУ НП в Рівненській обл. В.Шанському, а також взята на контроль керівництвом Національної поліції України (Т.1, а.с.104).
Таким чином, суб`єктом розгляду цієї заяви був відповідач ГУ НП в Рівненській обл.

Згідно з ст.19 вказаного Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема:
об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;
скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;
забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;
письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;
у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;
не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;
особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У свою чергу, єдиний для апарату центрального органу управління поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції України, територіальних органів поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві, їх територіальних (відокремлених) підрозділів, а також підприємств, установ, організацій та закладів професійної (професійно-технічної) освіти зі специфічними умовами навчання, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи (підрозділи) поліції), порядок приймання, реєстрації, розгляду звернень громадян, контролю за виконанням доручень за результатами розгляду звернень громадян та дотриманням строків їх розгляду, основні вимоги до організації проведення особистого прийому громадян і ведення діловодства за зверненнями громадян, визначено Порядком розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затв. наказом МВС України № 930 від 15.11.2017р.
Відповідно до вказаного Порядку:
п.1 розділу IV - керівники органів (підрозділів) поліції та їх заступники під час розгляду звернень громадян вивчають суть порушених у них питань, у разі потреби вимагають у виконавців матеріали попередніх перевірок за цими зверненнями, направляють працівників органів (підрозділів) поліції на місця для перевірки викладених у зверненнях фактів та вживають інших заходів для об`єктивного вирішення порушених авторами звернень питань.
п.2 розділу IV - безпосередні виконавці під час здійснення перевірок за зверненнями громадян у разі необхідності та за наявності можливості спілкуються з їхніми авторами, з`ясовують усі порушені питання, уживають заходів щодо захисту конституційних прав громадян у межах компетенції відповідно до законодавства України.
До розгляду скарг на дії чи бездіяльність поліцейських і до перевірки інформації про неналежне виконання покладених на них обов`язків відповідно до законодавства України можуть залучати представників громадськості.
п.3 розділу IV - рішення, які приймаються за зверненнями, повинні бути мотивованими та ґрунтуватися на законодавстві України. Посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов`язана забезпечити своєчасне виконання прийнятого рішення відповідно до законодавства України, у разі визнання скарги обґрунтованою - негайно вжити заходів щодо поновлення порушених прав громадян.
п.5 розділу IV - звернення вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, ужито необхідних заходів і заявникам надано ґрунтовні та вичерпні відповіді.
п.6 розділу IV - звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, що не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник органу або підрозділу поліції або його заступники встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляють особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. Якщо останній день терміну розгляду звернення припадає на вихідний, святковий день, останнім днем терміну вважається перший після нього робочий день.

Як достовірно з`ясовано під час розгляду справи, із метою перевірки інформації, викладеної в заяві позивача, відповідач призначив службове розслідування, для проведення якого утворив дисциплінарну комісію зі складу відповідальних працівників ГУ НП в Рівненській обл.
За результатами проведеного службового розслідування комісія склала висновок службового розслідування, яким надана правова оцінка діям службових осіб ГУ НП в Рівненській обл. в частині порушення ними положень Дисциплінарного статуту Національної поліції.
За результатами проведеного службового розслідування будь-яких фактичних даних щодо можливого вчинення працівниками ГУ НП в Рівненській обл. дисциплінарного проступку або порушення вимог діючого законодавства, не встановлено.
За результатами розгляду заяви позивача була направлено відповідь № 24612-2024 від 27.11.2024р. (64297).
За таких обставин, заява позивача від 10.11.2024р., зареєстрована 12.11.2024р. за № 15504, була належним чином прийнята, зареєстрована та розглянута, а про результати розгляду даної заяви повідомлено позивача.
Водночас, незгода заявника з відповіддю не свідчить про порушення відповідачем вимог Закону України «Про звернення громадян».

В частині допущення порушень порядку проведення службового розслідування, а також наявності підстав притягнення працівників поліції до відповідальності у вигляді звільнення зі служби, колегія суддів враховує наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України № 580-VIII від 02.07.2015р. «Про Національну поліцію».
Відповідно до ст.3 зазначеного Закону у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 1 ст.18 цього Закону встановлено, що поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Відповідно до ст.19 цього Закону у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затв. Законом України № 2337-VIII від 15.03.2018р., передбачено, що службова дисципліна – дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Пунктами 3, 6, 7, 11 ч.3 ст.1 цього Статуту встановлено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень. 
Згідно з ст.12 зазначеного Статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до ч.3 ст.13 цього Статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.
Згідно зі ст.14 вказаного Статуту з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.
Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затв. наказом МВС України № 893 від 07.11.2018р., визначено, що службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Згідно із п.1 розділу V вказаного Порядку проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

З огляду на викладене, висновок службового розслідування – це документ, який складається за результатами службового розслідування, містить правову оцінку виявлених фактів та обставин, дій чи бездіяльності поліцейських, висновки та пропозиції. Висновки та пропозиції із зазначенням міри юридичної відповідальності, в розглядуваному випадку, щодо накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення позивача зі служби в поліції, приймаються посадовими особами на підставі юридичних фактів і норм права.
З наведеного слідує, що висновки службового розслідування є самостійною підставою для накладення дисциплінарного стягнення.
Для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності слід встановити обставини скоєного, його причини та наслідки. Усі ці питання з`ясовуються в рамках службового розслідування.

Повертаючись до аналізу порядку проведення службового розслідування, його висновків та їхнього документального оформлення, колегія суддів враховує, що для належного розгляду звернення позивача членами дисциплінарної комісії було зібрано інформацію про результати перевірок звернень ОСОБА_1 , які надходили до Рівненського РУП, встановлено та опитано всіх працівників поліції, які проводили розгляд заяви ОСОБА_3 та проводили необхідні слідчі та розшукові дії, долучено довідку про рух кримінального провадження № 12024181010002575 від 09.11.2024р.
На підставі зібраних доказів дисциплінарна комісія склала висновок службового розслідування, в якому надала правову оцінку діям службових осіб ГУ НП в Рівненській обл. в частині порушення ними положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарною комісією не встановлено фактів порушення службової дисципліни окремими поліцейськими ГУ НП в Рівненській обл., інформація про які викладена в заяві ОСОБА_1 від 10.11.2024р., що зареєстрована 12.11.2024р. за вх. № 15504.

З огляду на зміст складеного висновку службового розслідування, значної кількості опитаних працівників поліції, вивчених матеріалів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про помилковість тверджень позивача про необхідність чи доцільність опитування (відібрання пояснень) ОСОБА_1 та членів його сім`ї в процесі розгляду звернення від 10.11.2024р., що зареєстрована 12.11.2024р. за вх. № 15504.
Окрім цього, положеннями вищевказаних актів законодавства такого обов`язку на безпосередніх виконавців під час здійснення перевірок за зверненнями громадян до органів Національної поліції не покладено.
Такі дії є правом безпосередніх виконавців під час здійснення перевірок за зверненнями громадян, що може бути реалізоване останніми у разі виникнення необхідності та за умови наявності можливості спілкуватися із заявниками.
Оскільки позивач в своєму зверненні детально описав суть його звернення та обставини вчинення, на його думку, працівниками поліції дисциплінарного проступку, тому членам дисциплінарної комісії в межах проведення службового розслідування не було необхідності у відібранні пояснень у позивача.

За таких обставин і правового врегулювання апеляційний суд дійшов висновку про відсутність протиправної поведінки відповідача зі сторони відповідача ГУ НП в Рівненській обл. під час розгляду звернення ОСОБА_1 від 10.11.2024р., що зареєстровано 12.11.2024р. за вх. № 15504, а тому останнім не порушено право позивача на належних розгляд його заяви.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача залишено без задоволення.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про безпідставність заявленого позову, через що останній не підлягає до задоволення, із вищевказаних мотивів.

За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Окрім цього, ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2025р. в частині зупинення дії рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13.08.2025р. в адміністративній справі № 460/9771/25 належить визнати такою, що втратила чинність (Т.2, а.с.17-19).

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13.08.2025р. в адміністративній справі № 460/9771/25 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Визнати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2025р. в частині зупинення дії рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13.08.2025р. в адміністративній справі № 460/9771/25 такою, що втратила чинність.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Дата складання повного судового рішення: 09.01.2026р.