Справа № 300/842/23 
Провадження № 22-ц/4808/1598/25 
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого (суддя-доповідач)  Максюти І.О., 
суддів      Баркова В.М., Василишин Л.В.
секретаря     Петріва Д.Б.,
з участю представника особи, яка подала апеляційну скаргу, Національної академії внутрішніх справ Бащука О.Р., позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Мелещенко Л.В. 12 вересня 2025 року в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної академії внутрішніх справ про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог та історія справи
Позивач ОСОБА_1 06 березня 2023 року звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Національної академії внутрішніх справ про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій.
Позовні вимоги мотивував тим, що 07 листопада 2015 року на підставі наказу Національної академії внутрішніх справ № 200 о/с від 11 листопада 2015 року його призначено на посаду старшого наукового співробітника наукової лабораторії з проблем досудового розслідування з укладанням контракту з 07 листопада 2015 року по 31 серпня 2016 року. Дія зазначеного контракту двічі було продовжено з кінцевим терміном до 31 серпня 2018 року.
Наказом Національної академії внутрішніх справ від 31 серпня 2018 року № 144 о/с позивача було призначено на посаду старшого наукового співробітника наукової лабораторії з проблем досудового розслідування, уклавши з ним контракт терміном із 01 вересня 2018 року до 31 серпня 2019 року.
На підставі наказу Національної академії внутрішніх справ від 04 грудня 2018 року, ОСОБА_1 переведено на посаду фахівця 1 категорії Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ.
Позивач вказував, що протягом усього періоду роботи (до призову за мобілізацією 28.02.2022) за посадою фахівця 1 категорії Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ, на підставі затверджених функціональних обов`язків, він професійно здійснював наукову, науково-технічну або науково-організаційну діяльність на факультеті.
Із квітня 2022 року він перебуває на військовій службі по мобілізації і виконує завдання за призначенням в районі ведення бойових дій на території Запорізької та Дніпропетровської областей у складі 102 ОБр Сил ТрО (рота контрдиверсійної боротьби).
Після набрання чинності Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» відповідач припинив виплату йому середньомісячного заробітку з 19.07.2022, а 24.01.2023 він звернувся до Національної академії внутрішніх справ із заявою про поновлення виплати середнього заробітку, однак листом від 21.03.2023 за № 46/05/Г-438 йому повідомлено про відмову у такій виплаті.
Посилаючись на зазначене, позивач просив визнати протиправними дії Національної академії внутрішніх справ щодо відмови поновити йому виплату середнього заробітку та виплату заборгованості із 19 липня 2022 року по теперішній час, негайно поновити виплату йому середнього заробітку та виплатити заборгованість середнього заробітку із 19 липня 2022 року по теперішній час.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 травня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Національної академії внутрішніх справ щодо відмови поновити ОСОБА_1 виплату середнього заробітку та виплату заборгованості із 19.07.2022. Зобов`язано Національну академію внутрішніх справ поновити виплату ОСОБА_1 середнього заробітку та виплатити заборгованість середнього заробітку із 19.07.2022. В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2023 року апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ України задоволено.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 травня 2023 року скасовано та прийнято постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Національної академії внутрішніх справ України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено повністю.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 березня 2025 року постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції - Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ України задоволено частково. Скасовано рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 травня 2024 року та закрито провадження у адміністративній справі. Роз`яснено ОСОБА_1 наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 травня 2025 року заяву ОСОБА_1 про передачу справи за встановленою юрисдикцією задоволено. Справу за позовом ОСОБА_1 до Національної академії внутрішніх справ України про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій передано на розгляд до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.
З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати йому середньої заробітної плати з 19 липня 2022 року по 23 грудня 2023 року і зобов`язати здійснити нарахування та виплату середньої заробітної плати за вказаний період.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 12 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 до Національної академії внутрішніх справ про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій задоволено у повному обсязі.
Визнано протиправними дії Національної академії внутрішніх справ щодо відмови поновити ОСОБА_1 виплату середнього заробітку та виплату заборгованості з 19 липня 2022 року по 23 грудня 2023 року.
Зобов`язано Національну академію внутрішніх справ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток з 19 липня 2022 року по 23 грудня 2023 року.
Рішення суду мотивовано тим, що у період до 24 грудня 2023 року за педагогічними чи науково-педагогічними працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, зберігався попередній середній заробіток. ОСОБА_1 увільнено від виконання трудових обов`язків саме у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації. Отже, зважаючи на те, що ОСОБА_1 на посаді фахівця І категорії Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ виконував наукову та науково-організаційну діяльність на факультеті й на момент припинення виплати йому середньої заробітної плати і до тепер обіймає дану посаду, то з вищезазначеного випливає, що позивач мав право як педагогічний та науково-педагогічний працівник у разі проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на отримання середньої заробітної плати з огляду на положення частини другої статті 57 Закону України «Про освіту».
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
На вказане рішення суду відповідач Національна академія внутрішніх справ подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.
Зокрема, зазначає, що наказом Національної академії внутрішніх справ від 04.12.2018 № 226 о/с ОСОБА_1 переведено (на підставі його заяви від 27.11.2018) з наукової посади (старшого наукового співробітника наукової лабораторії з проблем досудового розслідування навчально-наукового інституту №1) на посаду фахівця І-ї категорії Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ. Згідно з наказом НАВС від 24.03.2022 № 75 о/с, у зв`язку з повномасштабною збройною агресією рф, оголошенням воєнного стану та мобілізації позивача, його було увільнено від роботи на підставі ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України зі збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку на період проходження військової служби. 19 липня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX, яким внесено зміни, зокрема, до частини третьої ст. 119 КЗпП, згідно з якими в роботодавців немає обов`язку зберігати середній заробіток за працівниками, яких призвали на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану. Тобто виключено таку гарантію як виплата середнього заробітку. Вказаний Закон набрав чинності з 19.07.2022, тому з цього дня припинено нарахування середнього заробітку працівникам у період проходження військової служби за призовом під час мобілізації. Згідно довідок, що знаходяться у матеріалах справи, з 28.02.2022р. ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 та виконує завдання за призначенням в районі ведення бойових дій на території Дніпропетровської та Запорізької областей.
Позивача було увільнено від виконання трудових обов`язків у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації із збереженням місця роботи та середньої заробітної плати на строки, встановлені статтею 119 КЗпП України. Водночас, згідно зі ст. 57 Закону України «Про освіту» виплату середнього заробітку у передбачених законодавством випадках збережено для педагогічних та науково-педагогічних працівників.
Вказує, що приймаючи рішення судом першої інстанції не враховано положення статті 55 Закону України «Про вищу освіту», якою передбачено основні посади науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів.
З огляду на вищезазначені зміни у законодавстві та з урахуванням того, що посада фахівця І категорії є адміністративною посадою в академії та не відноситься до педагогічних та науково-педагогічних посад, наказом НАВС від 25.07.2022 № 173 о/с було призупинено виплату середнього заробітку ОСОБА_1 (як і всім іншим мобілізованим працівникам НАВС, посади яких не відносяться до педагогічних чи науково-педагогічних). Твердження позивача про те, що під час роботи на посаді фахівця І категорії Прикарпатського факультету НАВС ним професійно здійснювалась наукова, науково-технічна та науково-організаційна діяльність, а тому на нього розповсюджується ст. 57 Закону України «Про освіту», відповідно до якої за педагогічними та науково-педагогічними працівниками на період проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період зберігається попередній середній заробіток, є помилковим, а судом першої інстанції не надана належна правова оцінка фактичним обставинам справи, зокрема Закону України «Про вищу освіту».
Скаржник вважає, що висновок суду першої інстанції не відповідає основному принципу ч. 1 ст. 53 Закону України «Про вищу освіту» та ст. 50 цього ж Закону, згідно з якими основними видами навчальних занять у закладах вищої освіти є лекція; лабораторне, практичне, семінарське, індивідуальне заняття, консультація. Зазначає, що Юридичні клініки в академії, відповідно до типового положення про юридичну клініку в Національній академії внутрішніх справ, затвердженого наказом НАВС від 22.12.2014 №1967, діють на громадських засадах. Відповідно до п. 3.17 зазначеного Положення, для надання допомоги громадянам, які звертаються до юридичних клінік за отриманням первинної безоплатної правової допомоги, можуть залучатися наукові, науково-педагогічні та інші працівники академії. Сам суд у своєму рішенні акцентував увагу, що позивач надавав безоплатну правову допомогу різним верствам населення. Отже, робота на громадських засадах в якості викладача-методиста юридичної клініки факультету «Феміда» жодним чином не підтверджує виконання позивачем навчальної роботи, окрім того позивач не надав жодного доказу, який би підтвердив його навчальну діяльність.
Також вказує, що суд не надав правову оцінку ч. 3 ст. 54 Закону України «Про освіту», якою визначено, що прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору. Відповідно до статуту Національна академія внутрішніх справ підпорядкована Міністерству внутрішніх справ України, є державним вищим навчальним закладом четвертого рівня акредитації. Наказом МВС України від 11.03.2019 № 160 затверджено Положення про проведення конкурсу на заміщення (комплектування) вакантних наукових посад у наукових установах, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України, закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку кадрів для Міністерства внутрішніх справ України і Національної поліції України, та вищих військових навчальних закладах Національної гвардії України, яке (положення) визначає загальний порядок проведення конкурсу на заміщення (комплектування) вакантних наукових посад у наукових установах та організаціях, у складі яких є науковий підрозділ. Прийняття на роботу науково-педагогічних та наукових працівників в НАВС здійснюється на основі конкурсного відбору (на кожний навчальний та календарний рік відповідно), який позивач на зазначеній посаді не проходив.
Перелік посад, що належать до посад наукових працівників НУ, ОНП, ЗВО МВС, ВВНЗ НГУ, визначається відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність». Згідно з ч. 1 ст. 31 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» передбачено основні посади наукових працівників наукових установ (їхніх філій, інших відокремлених підрозділів), наукових підрозділів юридичних осіб державної та інших форм власності. Однак посада позивача – фахівець I категорії Прикарпатського факультету НАВС – не відноситься до педагогічних, науково-педагогічних чи наукових працівників.
Вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що позивач на посаді фахівця І категорії Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ виконував наукову та науково-організаційну діяльність на факультеті й на момент припинення виплати йому середньої заробітної плати і до тепер обіймає дану посаду, тому мав право як педагогічний та науково-педагогічний працівник у разі проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на отримання середньої заробітної плати з огляду на положення частини другої статті 57 Закону України «Про освіту», жодним чином не ґрунтується на нормах чинного законодавства України, є суб`єктивним тлумаченням норм права. Адже, навіть якщо припустити, що позивач виконував на вказаній посаді наукову та науково-організаційну діяльність (тобто здійснював діяльність наукового працівника), то згідно зі ст. 57 Закону України «Про освіту» виплата середнього заробітку у передбачених законодавством випадках зберігається виключно для педагогічних та науково-педагогічних працівників, а не наукових.
Отже, скаржник вважає, що ні за займаною посадою, ні за характером виконуваної роботи позивач не відноситься та не може відноситися до категорії педагогічних або науково-педагогічних працівників.
Стверджує, що НАВС не порушує принципи Основного Закону України, оскільки таким категоріям працівників (які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період тощо) здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону № 2352-ІХ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що чітко передбачено ст. 119 КЗпП. Скасування збереження середнього заробітку мобілізованим працівникам прийнято не Національною академією внутрішніх справ, а законодавцем, яким, водночас, компенсовано скасування збереження середньомісячної заробітної плати одночасним збільшенням грошового забезпечення військовослужбовцям за місцем проходження служби.
Вказує також, що до спірних правовідносин слід застосовувати саме Закон № 2352, який є спеціальним, оскільки прийнятий у зв`язку із введенням воєнного стану (має тимчасову дію) та не передбачає привілеїв для будь-якої категорії осіб, в тому числі щодо виплати середнього заробітку, тому з прийняттям Закону № 2352 поглинута норма, яка застосована судом першої інстанції, зокрема ч. 2 ст. 57 Закону України “Про освіту”. Більше того, у ч. 2 ст. 39 Закону № 2232 відсутня норма ч.2 ст.57 Закону України “Про освіту”, як гарантія, якою користуються громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану. Тому вважає, що з моменту набрання чинності Законом № 2352 не вбачається правових підстав для продовження виплати роботодавцем середньої заробітної плати працівникам, які були призвані на військову службу до дня набрання чинності Законом, а відтак у позивача з 19.07.2022 відсутнє право на отримання середнього заробітку за займаною посадою у Національній академії внутрішніх справ України.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.
Позиція інших учасників справи
Позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому з доводами такої не погоджується.
Зокрема, зазначає, що у мотивувальних частинах рішень Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.05.2023 року у цій справі та оскаржуваного рішення цілком обґрунтовано і законно досліджено та з`ясовано, що він, обіймаючи посаду фахівця І категорії Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ, відповідно до своїх посадових обов`язків проводив власне ті види діяльності, які по змісту відносяться до педагогічної, наукової та науково-організаційної діяльності. Адже ті заходи (діяльність), які ним проводилися у формі: профорієнтаційної та правопросвітницької роботи серед учнів загальноосвітніх шкіл, коледжів та ліцеїв регіону; постійна підготовка контролів та звітності, пов`язаної із науковою та навчально-методичною діяльністю на факультеті; обов`язки викладача-куратора юридичної клініки факультету «Феміда», особливо у частині надання консультацій, підготовка проектів заяв, звернень, клопотань та скарг з питань захисту прав, свобод та законних інтересів осіб; лекційні заняття із членами юридичної клініки з питань надання безоплатних консультацій за зверненнями громадян; підготовка наукових статей, наукових публікацій, інших матеріалів у наукових вісниках, журналах, засобах масової інформації тощо; керівництво науковою та науково-організаційною діяльністю перемінного складу факультету – це є той вид діяльності, який визначає зміст саме наукової, науково-технічної та науково-організаційної діяльності.
Наголошує, що відповідно до ч. 1 ст.53 Закону України «Про вищу освіту» науково-педагогічні працівники - це особи, які за основним місцем роботи у закладах вищої освіти провадять навчальну, методичну, наукову (науково-технічну, мистецьку) та організаційну діяльність, а не перебувають на посадах науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів згідно статті 55 Закону України «Про вищу освіту».
Зазначає, що саме наказом ректора на нього було покладено обов`язки викладача-куратора юридичної клініки факультету «Феміда» і дозволено (зобов`язано) йому безпосередньо провадити навчальну та методичну роботу на факультеті (відповідні документи на підтвердження цього є у матеріалах справи). Звітна документація, яка ним долучена до позовної заяви доводить, що ним на постійній основі проводилися лекційні заняття, як з членами Юридичної клініки «Феміда», так і безпосередньо із представниками випускників ЗОШ області під час щомісячних заходів з профорієнтації. Окрім цього, у формі консультацій під його безпосереднім керівництвом готувалися проекти документів заявникам (заява, скарги, клопотання, позовні заяви тощо.).
Вказує, що суд, ухвалюючи рішення, ґрунтувався на принципах всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, не тільки наявних у справі доказів, а й допитано у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 , який особисто суду пояснив, що з квітня 2021 року до кінця серпня 2024 року займав посаду декана Прикарпатського факультету Національної академії внутрішніх справ і саме під його керівництвом ОСОБА_1 здійснював методичну, навчальну, наукову та науково-організаційну діяльність на факультеті, сумлінно виконував усі покладені на нього обов`язки. Зокрема, був залучений до здійснення навчальної роботи із членами юридичної клініки «Феміда», брав участь у проведенні лекційних занять, круглих столів та конференцій, які проводилися у Прикарпатському факультеті Національної академії внутрішніх справ.
Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Відповідач подав відповідь на відзив, в якому з доводами та аргументами позивача, зазначеними у відзиві, не погоджується, вважає їх необґрунтованими. Зокрема, вказує, що окрім пояснення свідка ОСОБА_2 жодними документами не можливо підтвердити, особливо навчальну та методичну роботу позивача. Законодавство України чітко розмежовує поняття та перелік посад педагогічних, науково-педагогічних та наукових працівників. Відповідно до ч. 1 ст. 53 Закону України «Про вищу освіту» науково-педагогічні працівники – це особи, які за основним місцем роботи у закладах вищої освіти провадять навчальну, методичну, наукову (науково-технічну, мистецьку) та організаційну діяльність. З вище зазначеної статі закону випливає особливий зміст трудової функції науково-педагогічного працівника, яка повинна поєднувати одночасно навчальну, методичну, наукову та організаційну роботу. Робота на громадських засадах в якості викладача-методиста юридичної клініки факультету «Феміда» жодним чином не підтверджує виконання позивачем навчальної роботи. Позивачем не надано жодного доказу, який би підтвердив його навчальну діяльність. Прийняття на роботу науково-педагогічних та наукових працівників в НАВС здійснюється на основі конкурсного відбору (на кожний навчальний та календарний рік відповідно), який позивач на зазначеній посаді не проходив.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник особи, яка подала апеляційну скаргу, Національної академії внутрішніх справ Бащук О.Р. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.
Позивач ОСОБА_1 заперечив доводи апеляційної скарги з підстав, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вислухавши доповідь судді, пояснення представника скаржника, заперечення позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, зважаючи на таке.
Фактичні обставини справи
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ року, наказом Національної академії внутрішніх справ від 06.11.2015 ОСОБА_1 звільнено у запас Збройних Сил - за пунктом 64 «Г» (а.с. 16).
07.11.2015 на підставі наказу Національної академії внутрішніх справ № 200 о/с від11.11.2015 ОСОБА_1 призначено на посаду старшого наукового співробітника наукової лабораторії з проблем досудового розслідування з укладанням контракту з 07.11.2015р. по 31.08.2016р. Дію зазначеного контракту двічі було продовжено кінцевим строком до 31.08.2018 (а.с. 16а).
Наказом Національної академії внутрішніх справ від 31.08.2018р. №144 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду старшого наукового співробітника наукової лабораторії з проблем досудового розслідування уклавши контракт терміном із 01.09.2018р. до 31.08.2019р.
На підставі наказу Національної академії внутрішніх справ від 04.12.2018р. ОСОБА_1 переведено на посаду фахівця І категорії Прикарпатського факультету (м.Івано-Франківськ) (а.с. 17).
Відповідно до довідок від 27.02.2023 № 1472П/3/32 та від 19.12.2022 №1472/4/4006, з 28 лютого 2022 року по теперішній час ОСОБА_3 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 та на даний час виконує завдання за призначенням в районі ведення бойових дій на території Дніпропетровської та Запорізької областей (т. 1 а.с. 13-14).
24 січня 2023 року ОСОБА_3 звертався до Національної академії внутрішніх справ із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити середній заробіток як особі, яка проходить військову службу за призовом під час мобілізації з моменту призову на військову службу (т. 1 а.с. 18-22).
Функціональні обов`язки фахівця І категорії Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ Гуцуляка Миколи Ярославовича затверджені деканом Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ (т.1 а.с.23-25, т.2 а.с.29-31, 56-58).
Позивачем подавалася звітна документація (доповідні записки, звіти, інформаційні повідомлення) про виконану ним роботу (т. 1 а.с. 26-47).
Листом від 21 лютого 2023 року за №46/05/Г-438 відповідач повідомив позивача про те, що з 19.07.2022р. йому припинено нарахування та виплату середньої заробітної плати у зв`язку із набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ та внесенням змін до частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України, та повідомив, що посада позивача відсутня в переліку статті 57 Закону «Про освіту», відповідно до якої за педагогічними та науковими працівниками на період проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період зберігається попередній середній заробіток (т.1 а.с.52-54).
ОСОБА_1 є кандидатом юридичних наук (т. 1 а.с. 55).
Рішенням Атестаційної колегії Міністерства освіти і науки, молоді та спорту від 30.11.2012, протокол № 7/02-Д ОСОБА_1 було присвоєно вчене звання доцента, про що свідчить атестат доцента (т. 1 а.с. 56).
Статут Національної академії внутрішніх справ затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України 17 листопада 2010 року № 555 (в редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України 03 серпня 2020 року № 532) (т. 1 а.с. 80-108).
Відповідно до наказу Національної академії внутрішніх справ від 04.12.2018 №226 о/с ОСОБА_1 переведено, на підставі його заяви від 27.11.2018, з наукової посади старшого наукового співробітника наукової лабораторії з проблем досудового розслідування навчально-наукового інституту № l на посаду фахівця І категорії Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ (т. 1 а.с. 109).
Наказом Національної академії внутрішніх справ від 24.03.2022 № 75 о/с у зв`язку з повномасштабною збройною агресією російської федерації, оголошенням воєнного стану та мобілізації ОСОБА_1 увільнено від роботи відповідно до частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України зі збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку на період проходження військової служби 28 лютого 2022 року (т. 1 а.с. 110).
Згідно наказу № 173 о\с від 25 липня 2022 року Про особовий склад» внесено зміни до наказу від 24.03.2022 № 75 о/с у частині увільнення ОСОБА_1 , а саме замінено слова «зі збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку» на «зі збереженням місця роботи й посади» з 19 липня 2022 року (т. 1 а.с. 111).
22 грудня 2014 року Міністерством внутрішніх справ України прийнято наказ №1967 «Про затвердження Типового положення про юридичну клініку Національної академії внутрішніх справ» (т. 1 а.с. 112-122).
Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій (т. 2 а.с. 16).
Відповідно до довідки від 31.03.2025 № 1472/606 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 та на даний час виконує завдання за призначенням в Запорізькій області (т. 2 а.с. 103).
22 січня 2025 року Національною академією внутрішніх справ прийнято наказ №86 «Про затвердження Положення про відділ юридичного забезпечення Національної академії внутрішніх справ» (т. 2 а.с. 151-156, 175-186, 192-203, 206-217).
Згідно Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 03.08.2024 № 162, майору ОСОБА_1 , начальнику командного пункту – заступнику начальника штабу з бойового управління військової частини НОМЕР_1 , присвоєно чергове військове звання «підполковник» (т. 1 а.с. 233).
Відповідно до Витягу з наказу Міністра оборони України від 13 лютого 2024 року № 206, ОСОБА_1 присвоєно в порядку переатестації військове звання «майор» (т. 2 а.с.234).
Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою-другою статті 39 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України «Про освіту», частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України «Про фахову передвищу освіту», частиною другою статті 46 Закону України «Про вищу освіту».
Відповідно до частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України (в редакції до внесених змін Законом від 01 липня 2022 року №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин») за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року №2352-ІХ, який набрав чинності 19 липня 2022 року (далі - Закон №2352-ІХ), було внесено зміни до частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України, а саме слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада». Державні гарантії педагогічним і науково-педагогічним працівникам передбачено Законом України від 05 вересня 2017 року №2145-VIII «Про освіту». У разі захворювання педагогічного чи науково-педагогічного працівника, яке тимчасово унеможливлює виконання ним посадових обов`язків і обмежує можливість перебування у колективі осіб, які навчаються, або тимчасового переведення за цих чи інших обставин на іншу роботу чи проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період за таким працівником зберігається попередній середній заробіток. У разі хвороби або каліцтва попередній середній заробіток виплачується до відновлення працездатності або встановлення інвалідності (частина друга статті 57 Закону України від 05 вересня 2017 року №2145-VIII «Про освіту» у редакції, яка була чинною на час спірних правовідносин і до внесення змін Законом України від 22 листопада 2023 року №3494-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо впорядкування надання та використання відпусток, а також інших питань»).
Відповідно до ст. 53 Закону України «Про вищу освіту» від 01 липня 2014 року №1556-VII, який встановлює гарантії науково-педагогічним, науковим, педагогічним та іншим працівникам закладів вищої освіти, науково-педагогічні працівники - це особи, які за основним місцем роботи у закладах вищої освіти провадять навчальну, методичну, наукову (науково-технічну, мистецьку) та організаційну діяльність.
Педагогічні працівники - це особи, які за основним місцем роботи у закладах вищої освіти провадять навчальну, методичну та організаційну діяльність.
Наукові працівники - це особи, які за основним місцем роботи та відповідно до трудового договору (контракту) професійно здійснюють наукову, науково-технічну або науково-організаційну діяльність та мають відповідну кваліфікацію незалежно від наявності наукового ступеня або вченого звання.
Згідно зі ст. 50 Закону України «Про вищу освіту» основними видами навчальних занять у закладах вищої освіти є лекція, лабораторне, практичне, семінарське, індивідуальне заняття; консультація.
Статтею 55 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що основними посадами науково-педагогічних працівників закладів вищої освіти є: 1)керівник (ректор, президент, начальник, директор); 2)заступник керівника (проректор, віце-президент, заступник начальника, заступник директора, заступник завідувача), діяльність якого безпосередньо пов`язана з освітнім або науковим процесом; 3)директор (начальник) інституту, його заступники, діяльність яких безпосередньо пов`язана з освітнім або науковим процесом; 4)декан (начальник) факультету, його заступники, діяльність яких безпосередньо пов`язана з освітнім або науковим процесом; 5)директор бібліотеки; 5-1) директор музею; 6)завідувач (начальник) кафедри, заступник начальника (завідувача) кафедри вищого військового навчального закладу, закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти; 7)професор; 8)доцент; 9)старший викладач, викладач, асистент, викладач-стажист; 10)науковий працівник бібліотеки; 10-1) науковий працівник музею; 11)завідувач аспірантури, докторантури. Основними посадами педагогічних працівників закладів вищої освіти є: 1) викладач; 2) методист.
Повний перелік посад науково-педагогічних і педагогічних працівників закладів вищої освіти установлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік посад наукових працівників закладу вищої освіти визначається відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність».
Громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України «Про освіту», частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України «Про фахову передвищу освіту», частиною другою статті 46 Закону України «Про вищу освіту» (частина друга статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» внесено зміни, серед іншого, до КЗпП України та у частині третій статті 119 КЗпП слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада».
Водночас, згідно з частиною другою ст. 57 Закону України «Про освіту» виплату середнього заробітку у передбачених законодавством випадках збережено для педагогічних та науково-педагогічних працівників.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 жовтня 2023 року у справі №718/209/23, аналізуючи вищенаведені норми права, дійшов наступних висновків:
- на рівні КЗпП України не передбачено правила про пріоритетність його норм над нормами інших законів. Правила в ст. 4 ЦК України, про пріоритетність його норм над приватно-правовими нормами інших законів, до вирішення колізій між КЗпП України та іншими законами не застосовується;
- у частині другій статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачені гарантії для громадян України, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, зокрема, шляхом відсилання як до частини третьої статті 119 КЗпП України, так і до норм інших законів (зокрема, частина друга статті 57 Закону України «Про освіту»);
- законом № 2352-IX не внесено зміни до інших законів, які передбачають гарантії для громадян України, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації і встановлені нормами інших законів (зокрема, для педагогічних чи науково-педагогічних працівників). Тобто, для окремих категорій суб`єктів (зокрема, для педагогічних чи науково-педагогічних працівників), призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, збережено таку гарантію як попередній середній заробіток; - в частині другій статті 57 Закону України «Про освіту» міститься спеціальна норма щодо положень ч. 3 ст. 119 КЗпП України, оскільки поширюється на педагогічних чи науково-педагогічних працівників;
- спеціальна норма (частина друга статті 57 Закону України «Про освіту») має перевагу над загальною (частина третя статті 119 КЗпП) нормою. Прийнята пізніше в часі загальна норма (частина третя статті 119 КЗпП) не скасовує спеціальної норми. Тому за педагогічними чи науково-педагогічними працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, зберігається попередній середній заробіток.
Зазначена правова позиція є сталою та підтримана і застосована Верховним Судом у постановах від 11 вересня 2024 року у справі №158/2181/23, від 13 листопада 2024 року у справі №158/155/24, від 27 листопада 2024 року у справі №716/2152/23, щодо правовідносин, які виникли та тривали до 24 грудня 2023 року (до набрання чинності Законом України від 22 листопада 2023 року №3494-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо впорядкування надання та використання відпусток, а також інших питань», яким у частині другій статті 57 Закону України «Про освіту» слова «чи проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період» виключено).
Отже, суд першої інстанції правильно вважав, що у період до 24 грудня 2023 року за педагогічними чи науково-педагогічними працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, попередній середній заробіток зберігався.
Водночас, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивач виконував на посаді фахівця І категорії Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) НАВС наукову та науково-організаційну діяльність на факультеті, на момент припинення виплати йому середньої заробітної плати і дотепер обіймає дану посаду, має вчене звання доцента, а тому мав право як педагогічний та науково-педагогічний працівник у разі проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на отримання середньої заробітної плати з огляду на положення частини другої статті 57 Закону України «Про освіту».
Такого висновку місцевий суд дійшов внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, зважаючи на таке.
Згідно зі ст. 57 Закону України «Про освіту» виплату середнього заробітку у передбачених законодавством випадках збережено для педагогічних та науково-педагогічних працівників.
Отже, у цій справі ключовим питанням, яке мав з`ясувати суд, є те, чи позивач був педагогічним та/або науково-педагогічним працівником.
Для перевірки тієї обставини чи мав позивач право на виплату середнього заробітку як педагогічний та науково-педагогічний працівник, обіймаючи посаду фахівця І-ї категорії Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ, судом апеляційної інстанції витребувано у відповідача посадову інструкцію щодо попередньої посади, яку обіймав позивач, старшого наукового співробітника наукової лабораторії з проблем досудового розслідування навчально-наукового інституту №1 ОСОБА_1 та посадову інструкцію щодо теперішньої посади позивача - фахівця І-ї категорії Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ та встановлено, що посадові обов`язки є принципово відмінними.
Приймаючи рішення судом першої інстанції не враховано, що статтею 55 Закону України «Про вищу освіту» передбачено основні посади науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів, до яких посада позивача - фахівець І-ї категорії Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ не відноситься.
Із посадової інструкції колегією суддів встановлено, що посада фахівця І категорії є адміністративною посадою в академії та не відноситься до педагогічних та науково-педагогічних посад, наказом НАВС від 25.07.2022 № 173 о/с було призупинено виплату середнього заробітку ОСОБА_1 (як і всім іншим мобілізованим працівникам НАВС, посади яких не відносяться до педагогічних чи науково-педагогічних).
Твердження позивача про те, що під час роботи на посаді фахівця І-ї категорії Прикарпатського факультету НАВС ним професійно здійснювалась наукова, науково-технічна та науково-організаційна діяльність, а тому на нього розповсюджується ст. 57 Закону України «Про освіту», відповідно до якої за педагогічними та науково-педагогічними працівниками на період проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період зберігається попередній середній заробіток, є помилковим, а судом першої інстанції не надано належної правової оцінки фактичним обставинам цієї справи, а також нормам Закону України «Про вищу освіту».
Законодавством України чітко розмежовуються поняття та перелік посад педагогічних, науково-педагогічних та наукових працівників. Відповідно до ч. 1 ст. 53 Закону України «Про вищу освіту», науково-педагогічні працівники – це особи, які за основним місцем роботи у закладах вищої освіти провадять навчальну, методичну, наукову (науково-технічну, мистецьку) та організаційну діяльність. Із зазначеної норми закону випливає особливий зміст трудової функції науково-педагогічного працівника, яка повинна поєднувати одночасно навчальну, методичну, наукову та організаційну роботу.
Основною складовою роботи науково-педагогічного працівника є навчальна (освітня) діяльність.
Згідно зі ст. 50 Закону України «Про вищу освіту» основними видами навчальних занять у закладах вищої освіти є лекція; лабораторне, практичне, семінарське, індивідуальне заняття; консультація. При цьому, крім проведення зазначених навчальних занять, до видів навчальної роботи відносяться також проведення випускних екзаменів довузівської підготовки та вступних екзаменів до закладів вищої освіти; перевірка контрольних (модульних) робіт, передбачених навчальним планом, що виконуються під час аудиторних занять або самостійної роботи здобувачів; керівництво і приймання (захист) індивідуальних завдань, передбачених навчальним планом (рефератів, курсових робіт); проведення заліків, семестрових та державних екзаменів; керівництво навчальною і виробничою практикою; керівництво, консультування, рецензування й проведення захисту дипломних проектів (робіт); керівництво аспірантами; наукове консультування докторантів та інші види робіт. Основними видами методичної роботи є підготовка конспектів лекцій; методичних матеріалів до семінарських, практичних, лабораторних занять, курсового та дипломного проєктування, практик і самостійної роботи студентів; підготовка, рецензування підручників, навчальних посібників; розробка навчальних планів; навчальних програм; робочих навчальних планів, робочих навчальних програм; складання екзаменаційних білетів; завдань для проведення модульного та підсумкового контролю; завдань для проведення тестового контролю; розробка і впровадження нових форм, методів і технологій навчання тощо.
Отже, висновок місцевого суду про те, що:
«Гуцуляк М.Я. займає посаду фахівця І категорії Прикарпатського факультету (м.
Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ, де відповідно до своїх
посадових обов`язків проводив профорієнтаційну та правопросвітницьку роботу серед учнів загальноосвітніх шкіл, коледжів та ліцеїв регіону; виконував доручення декана факультету з частині підготовки контролів та звітності, пов`язаної із науковою та навчально-методичною діяльністю на факультеті; приймав участь в організації та проведенні культурно-масової роботи та дозвілля на факультеті; в якості викладача-куратора юридичної клініки факультету «Феміда» приймав участь у наданні консультацій та роз`яснень особам, які звернулися за правовою допомогою і уклали угоду про співпрацю з юридичною клінікою; в якості викладача-куратора юридичної клініки факультету «Феміда» здійснював підготовку проекту заяв, звернень, клопотань та скарг з питань захисту прав, свобод та законних інтересів осіб; в якості викладача-куратора юридичної клініки факультету «Феміда» проводив лекційні заняття із членами юридичної клініки з питань надання безоплатних консультацій за зверненнями громадян; здійснював підготовку наукових статей, наукових публікацій, інших матеріалів у наукових вісниках, журналах, засобах масової інформації тощо; здійснював керівництво науковою та науково-організаційною діяльністю перемінного складу факультету. Отже, ОСОБА_1 на підставі затверджених функціональних обов`язків професійно здійснював наукову, науково-технічну або науково-організаційну діяльність на факультеті. Крім того, поряд із покладеними обов`язками з науково-організаційної діяльності ОСОБА_1 офіційно виконував обов`язки викладача-методиста юридичної клініки факультету «Феміда» в якості викладача-куратора юридичної клініки Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ, надавав безоплатну правову допомогу за зверненнями учасників АТО та інвалідів-війни; в якості викладача-куратора юридичної клініки Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ, надавав безоплатну правову допомогу за звернення інваліда-війни; в якості викладача-куратора юридичної клініки Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ, надавав безоплатну правову допомогу за зверненнями учасників АТО підготовки заяви про визнання юридичного акту - отримання поранення учасником АТО під час захисту Батьківщини; в якості викладача-куратора юридичної клініки Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) НАВС, надавав безоплатну правову допомогу за зверненнями учасників АТО щодо підготовки заяв, звернень та скарг про призначення та виплати пенсійного забезпечення як інваліду-війни у відповідності до Закону України від 09.04.1992 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; в якості викладача-куратора юридичної клініки Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ, надавав безоплатні консультації за звернення пенсіонерів ОВС. Даний факт не спростовується та не заперечується стороною відповідача.»
не відповідає положенням ст. 50 та ч. 1 ст. 53 Закону України «Про вищу освіту», згідно з якими основними видами навчальних занять у закладах вищої освіти є лекція; лабораторне, практичне, семінарське, індивідуальне заняття; консультація. 
При цьому, відповідач в апеляційній скарзі посилався на те, що «Юридичні клініки в академії відповідно до типового положення про юридичну клініку в Національній академії внутрішніх справ, затвердженого наказом НАВС від 22.12.2014 № 1967 (міститься в матеріалах справи), діють на громадських засадах. Відповідно до п. 3.17 зазначеного Положення, для надання допомоги громадянам, які звертаються до юридичних клінік за отриманням первинної безоплатної правової допомоги, можуть залучатися наукові, науково-педагогічні та інші працівники академії. Таким чином, сам суд у своєму рішенні акцентував увагу, що позивач надавав безоплатну правову допомогу різним верствам населення. Отже, робота на громадських засадах в якості викладача-методиста юридичної клініки факультету «Феміда» жодним чином не підтверджують виконання позивачем навчальної роботи, окрім того позивач не надав жодного доказу, який би підтвердив його навчальну діяльність.». Такі обставини позивачем спростовано не було.
Також відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що «суд першої інстанції не надав правову оцінку ч. 3 ст. 54 Закону України «Про освіту», якою визначено, що прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору. Дане твердження корелюється з ч. 5 ст. 6 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», прийняття на роботу наукових працівників здійснюється на конкурсних засадах, крім випадків, передбачених законодавством України. Відповідно до Статуту НАВС, затвердженого наказом МВС України від 17.11.2010 № 555 (в редакції наказу МВС України від 03.08.2020 № 592), Національна академія внутрішніх справ підпорядкована Міністерству внутрішніх справ України є державним вищим навчальним закладом четвертого рівня акредитації. Наказом МВС України від 11.03.2019 № 160 затверджено Положення про проведення конкурсу на заміщення (комплектування) вакантних наукових посад у наукових установах, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України, закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку кадрів для Міністерства внутрішніх справ України і Національної поліції України, та вищих військових навчальних закладах Національної гвардії України. Положення визначає загальний порядок проведення конкурсу на заміщення (комплектування) вакантних наукових посад у наукових установах та організаціях, у складі яких є науковий підрозділ, що належать до сфери управління МВС, закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку кадрів для МВС і Національної поліції України, вищих військових навчальних закладах Національної гвардії України. Перелік посад, що належать до посад наукових працівників НУ, ОНП, ЗВО МВС, ВВНЗ НГУ, визначається відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність». Згідно з ч. 1 ст. 31 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» передбачено основні посади наукових працівників наукових установ (їхніх філій, інших відокремлених підрозділів), наукових підрозділів юридичних осіб державної та інших форм власності є: 1) керівник (президент, генеральний директор, генеральний конструктор, директор, начальник); 2) заступник керівника (перший віце-президент, віце-президент, заступники генерального директора, генерального конструктора, директора, начальника) з наукової роботи; 3) радник при дирекції наукової установи; 4) член Президії Національної академії наук України або національної галузевої академії наук; 5) радник Президії Національної академії наук України або національної галузевої академії наук; 6) академік – секретар відділення (його заступники); 7) головний учений секретар, учений секретар (їх заступники); 8) керівник (завідувач, секретар відповідальний, головний редактор) та заступники керівника (завідувача, секретаря відповідального, головного редактора) наукового підрозділу, наукового видавництва, редакції наукового видання; 9) головний конструктор, головний інженер, головний технолог з основного напряму діяльності наукової установи, організації, закладу та їх заступники; 10) провідний конструктор, провідний інженер, провідний технолог з основного напряму діяльності наукової установи, організації, закладу; 11) провідний редактор наукового видавництва, періодичного наукового видання; 12) головний науковий співробітник; 13) провідний науковий співробітник; 14) старший науковий співробітник; 15) науковий співробітник; 16) науковий співробітник-консультант; 17) молодший науковий співробітник. Таким чином, посада Позивача – фахівець I категорії Прикарпатського факультету НАВС – не відноситься до педагогічних, науково-педагогічних чи наукових працівників. Прийняття на роботу науково-педагогічних та наукових працівників в НАВС здійснюється на основі конкурсного відбору (на кожний навчальний та календарний рік відповідно), який позивач на зазначеній посаді не проходив.». Такі доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.
Враховуючи вищезазначене, судом апеляційної інстанції встановлено, що наказом Національної академії внутрішніх справ від 04.12.2018 № 226 о/с позивача ОСОБА_1 переведено з наукової посади (старшого наукового співробітника наукової лабораторії з проблем досудового розслідування навчально-наукового інституту №1) на посаду фахівця І-ї категорії Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ, тому позивач не відноситься та не може відноситися до категорії педагогічних або науково-педагогічних працівників.
При цьому, висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 на посаді фахівця І категорії Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ виконував наукову та науково-організаційну діяльність на факультеті й на момент припинення виплати йому середньої заробітної плати і до тепер обіймає дану посаду, то з вищезазначеного випливає, що позивач мав право як педагогічний та науково-педагогічний працівник у разі проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на отримання середньої заробітної плати з огляду на положення частини другої статті 57 Закону України «Про освіту», не ґрунтується на нормах чинного законодавства України.
Оскільки згідно зі ст. 57 Закону України «Про освіту» виплата середнього заробітку у передбачених законодавством випадках зберігається виключно для педагогічних та науково-педагогічних працівників, а не науковців, тому той факт, що ОСОБА_1 є кандидатом юридичних наук, наявність у нього вченого звання доцента, а також результати його наукової діяльності, жодним чином не змінюють висновку, що позивач, обіймаючи посаду фахівця І-ї категорії Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ, не відноситься та не може відноситися до категорії педагогічних або науково-педагогічних працівників.
На підставі вищезазначених норм матеріального права та посадової інструкції позивача та інших документів, що містяться у матеріалах справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач, обіймаючи посаду фахівця І-ї категорії Прикарпатського факультету (м. Івано-Франківськ) Національної академії внутрішніх справ, не відноситься та не може відноситися до категорії педагогічних або науково-педагогічних працівників, тому дії відповідача щодо припинення з 19 липня 2022 року нарахування та виплати позивачу середньої заробітної плати у зв`язку із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ та внесенням змін до частини 3 статті 119 Кодексу законів про працю України, є правомірними, оскільки посада позивача відсутня в переліку ст. 57 Закону «Про освіту», відповідно до якої за педагогічними та науково-педагогічними працівниками на період проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період зберігається попередній середній заробіток.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач діяв в рамках закону, а тому право позивача, за захистом якого він звернувся з позовом у цій справі, не було порушено відповідачем.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу середньої заробітної плати з 19 липня 2022 року по 23 грудня 2023 року і зобов`язання здійснити нарахування та виплату середньої заробітної плати за вказаний період не підлягають задоволенню.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги 
Вищезазначене залишилось поза увагою суду першої інстанції, який допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ задовольнити.
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.
У позові ОСОБА_1 до Національної академії внутрішніх справ про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий        І.О. Максюта
Судді:         В.М. Барков
Л.В. Василишин

Повний текст постанови складено 26 грудня 2025 року