ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" грудня 2025 р. Справа№ 910/14345/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Шапрана В.В.
суддів: Буравльова С.І. 
Андрієнка В.В. 

секретар судового засідання Місюк О.П.
за участю представників:
позивача – Іващенко І.О.;
відповідача 1 – не з`явилися;
відповідача 2 – не з`явилися;
приватного виконавця – Скрипника П.Г.;
Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві – 
Статкевич В.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства “Банк Кредит Дніпро” на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.11.2025

за заявою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жаботинського Івана Володимировича про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником,

у справі №910/14345/22 (суддя – Мандриченко О.В.)
за позовом Акціонерного товариства “Банк Кредит Дніпро”
до: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями “Белферт Україна”;
2. Товариства з обмеженою відповідальністю “Родючість плюс”
про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро" звернулося з позовом до Господарського суду міста Києва в якому просило солідарно стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Белферт Україна" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Родючість плюс" заборгованість за договором про надання кредитної лінії в режимі овердрафт №150119-О від 15.01.2019 в розмірі 9697985,39 грн, з яких: 8198310,27 грн заборгованість за простроченим кредитом, 1499675,12 грн заборгованість за простроченими процентами.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 у справі №910/14345/22 позов Акціонерного товариства “Банк Кредит Дніпро” задоволено повністю.
22.11.2023 на виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва видано відповідні накази.
24.10.2025 до суду першої інстанції надійшла заява приватного виконавця Жаботинського Івана Володимировича про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником у справі №910/14345/22.
У поданій заяві приватний виконавець просив суд звернути стягнення на грошові кошти у розмірі 8329695,81 грн, належні до повернення Товариству з обмеженою відповідальністю “Родючість плюс” на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №640/31430/20 від 22.07.2025, яке набуло законної сили 01.10.2025, про зобов`язання повернення суми надмірно сплачених грошових коштів зобов`язань з акцизного податку, шляхом перерахування коштів з відповідного бюджету органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів - Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві (з урахуванням заяви про уточнення заяви про звернення стягнення на грошові кошті від 11.12.2025).
Заява приватного виконавця обґрунтована тим, що дієвим способом виконання наказу Господарського суду міста Києва від 22.11.2023 у справі №910/14345/25 буде звернення стягнення на грошові кошти, що підлягають поверненню Товариству з обмеженою відповідальністю “Родючість плюс” згідно рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22.07.2025 у справі №640/31430/20, яким зобов`язано Головне управління ДПС у м. Києві здійснити всі дії, передбачені чинним законодавством України, спрямовані на повернення на поточний рахунок Товариства обмеженою відповідальністю «Родючість плюс» суми надміру сплачених грошових зобов`язань з акцизного податку у розмірі 8671549,48 грн, а саме, підготувати та подати для виконання відповідному органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів - Головному управлінню Державної казначейської служби України в місті Києві, висновок про повернення з відповідного бюджету на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Родючість плюс» суми надміру сплачених грошових зобов`язань з акцизного податку у розмірі 8671549,48 грн.
При цьому приватний виконавець посилався на приписи статей 10, 53 Закону України "Про виконавче провадження" та статтю 336 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.10.2025 заяву приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жаботинського Івана Володимировича про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником у справі №910/14345/22 призначено до розгляду.
Оскаржуваною ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у задоволенні заяви приватного виконавця Жаботинського І.В. про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником у справі №910/14345/22 відмовлено.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Акціонерне товариство “Банк Кредит Дніпро” звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржувану ухвалу та задовольнити заяву приватного виконавця Жаботинського І.В. про звернення стягнення на грошові кошти.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, не досліджено докази на підтвердження обґрунтованості вимоги щодо звернення стягнення на кошти. 
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник вказує на те, що:
- з причин невиконання рішення суду у справі №640/31430/20 Головним управління ДПС у м. Києві та неподання висновку до Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві про повернення коштів з відповідного бюджету на поточний рахунок товариства, приватний виконавець не має можливості стягнути кошти з поточного рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Родючість плюс» в рахунок погашення заборгованості перед Акціонерним товариством “Банк Кредит Дніпро” в межах зведеного виконавчого провадження №73506569, стягнути винагороду виконавця та витрати виконавчого провадження, всього в розмірі 8329695,81 грн;
- звернення стягнення в судовому порядку на грошові кошти за заявою приватного виконавця не має залежати від дій Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві, оскільки це не відповідатиме ефективності способу судового захисту та приписам ст. 336 ГПК України.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2025 апеляційну скаргу у справі №910/14345/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Банк Кредит Дніпро” на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі №910/14345/22, справу призначено до розгляду на 23.12.2025, встановлено іншим учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.
16.12.2025 до суду від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жаботинського І.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого виконавець просить скасувати оскаржувану ухвалу та задовольнити заяву про звернення стягнення на грошові кошти, що належать боржнику від інших осіб.
Приватний виконавець стверджує, що посилання суду першої інстанції на приписи ст. ст. 25, 45 Бюджетного кодексу України, Порядку повернення коштів, помилково або надмірну зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №787 від 03.09.2013, фактично призводить до того, що суд віддає переваги саме державі, а не іншим учасникам (приватному виконавцю, стягувачу), порушуючи цим рівність цивільної правоздатності.
16.12.2025 відзив на апеляційну скаргу надійшов від Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві, згідно якої управління просить суд відмовити в задоволенні скарги, оскаржувану ухвалу залишити без змін.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги управління звертає увагу суду, що суми грошових зобов`язань з акцизного податку на момент знаходження в державному бюджеті є доходами державного бюджету та належать на праві власності державі, тому на такі кошти не поширюється процедура звернення стягнення на грошові кошти, оскільки відповідне стягнення можна здійснити лише на кошти, що перебувають в інших осіб, банках та інших фінансових установах відповідно до ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження».
У призначене засідання суду 23.12.2025 з`явилися представники скаржника, казначейства та приватного виконавця, натомість представники боржників в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.
Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
При цьому, відповідно до ч. 11 вказаної статті суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Разом з цим, як було зазначено вище всі учасники спору належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги та виклали свої позиції щодо вимог апеляційної скарги. Отже, неявка у судове засідання представників боржників не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.
Представник Акціонерного товариства “Банк Кредит Дніпро” та приватного виконавця в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, скасувати оскаржувану ухвалу суду та задовольнити заяву приватного виконавця. Представник Головного управління Казначейства заперечував проти вимоги апеляційної скарги, просив залишити без змін оскаржувану ухвалу суду.
За змістом п. 28 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам.
Згідно ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження. 
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходить з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 у справі №910/14345/22 стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Белферт Україна" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Родючість плюс" заборгованість за договором про надання кредитної лінії в режимі овердрафт №150119-О від 15.01.2019 в розмірі 9697985,39 грн.
22.11.2023 на виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва видано відповідні накази.
Приватним виконавцем Жаботинським І.В. 04.12.2023 відкрито виконавчі провадження ВП №73505719 та №73505819 з примусового виконання виконавчого документу про стягнення коштів з Товариства з обмеженою відповідальністю "Родючість плюс" на користь стягувача (Акціонерного товариства “Банк Кредит Дніпро”).
04.12.2023 приватним виконавцем винесено постанови про арешт коштів боржників.
Постановою приватного виконавця від 04.12.2023 об`єднано виконавчі провадження №73505719 та №73505819 у зведене виконавче провадження №73506569. Загальна сума стягнення у виконавчому провадженні склала 9018734,69 грн.
16.01.2024 приватним виконавцем було стягнуто з іншого солідарного боржника (Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Белферт Україна") 757268,34 грн.
Відтак, за повідомленням виконавця, що узгоджується з матеріалами справи та не заперечується іншими учасниками, сума заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Родючість плюс" у зведеному виконавчому провадженні №73506569 складає 8329695,81 грн.
З Єдиного державного реєстру судових рішень приватному виконавцю стало відомо, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22.07.2025 у справі №640/31430/20 зобов`язано Головне управління ДПС у м. Києві здійснити всі дії, передбачені чинним законодавством України, спрямовані на повернення на поточний рахунок Товариства обмеженою відповідальністю «Родючість плюс» суми надміру сплачених грошових зобов`язань з акцизного податку у розмірі 8671549,48 грн, а саме, підготувати та подати для виконання відповідному органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів - Головному управлінню Державної казначейської служби України в місті Києві, висновок про повернення з відповідного бюджету на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Родючість плюс» суми надміру сплачених грошових зобов`язань з акцизного податку у розмірі 8671549,48 грн.
Враховуючи наведене, приватний виконавець звернувся до місцевого господарського суду із заявою про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, які мають заборгованість перед боржником (в порядку ст. 336 ГПК України).
Оскаржуваною ухвалою відмовлено в задоволенні заяви приватного виконавця щодо звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, в порядку ст. 336 ГПК України.
Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що Головне управління Державної казначейської служби України не є банком в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність» та фінансовою установою відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», що унеможливлює звернення стягнення на кошти які знаходяться на рахунках Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві.
Суд також зауважив, що грошові кошти не можуть примусово стягуватись з державного органу. Кожне міністерство, інший державний орган покликані виконувати державні функції, покладені на них відповідно до законодавства. Саме з цією метою здійснюється їх фінансування. Примусове стягнення коштів з головного управління казначейства чи іншого державного органу може призвести до неможливості виконання ними покладених на неї функцій, а відтак до розбалансування державної влади.
Північний апеляційний господарський суд погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно із ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 326 ГПК України).
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012 від 13.12.2012). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012).
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. На належні боржникові у разі передачі від інших осіб кошти, що перебувають на рахунках у банках та інших фінансових установах, стягнення звертається виконавцем на підставі ухвали суду в порядку, встановленому цим Законом.
Порядок звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, визначено ст. 336 ГПК України.
Так, суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Про задоволення заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, або про відмову у її задоволенні суд постановляє ухвалу. У разі задоволення заяви судове рішення може бути виконано шляхом звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі в межах заборгованості такої особи перед боржником. Звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, є підставою для визнання виконавчого документа, за яким боржник виступає стягувачем, таким, що не підлягає виконанню в розмірі стягнутої суми (ч. 1, 7, 8, 9 ст. 336 ГПК України).
За ч. 2 ст. 336 ГПК України суд відмовляє в задоволенні такої заяви, якщо вона подана після закінчення строку позовної давності для відповідної вимоги боржника до такої особи, або строку на пред`явлення до виконання виконавчого документа про стягнення коштів з такої особи на користь боржника за судовим рішенням, що набрало законної сили.
Системний аналіз приписів ст. 53 Закону України "При виконавче провадження" та ст. 336 ГПК України свідчить про те, що такий спеціальний порядок звернення стягнення на майно (грошові кошти) передбачений законодавцем задля неупередженого, ефективного, своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій, виключно, з метою фактичного виконання рішення суду.
При цьому за своєю правовою природою положення вказаних статей не є імперативними, судова дискреція, у даному випадку, передбачає повноваження суду обирати між альтернативами підстав відмови або задоволення заяви, кожна з яких є законною, вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, з урахуванням всіх обставин справи та відомостей про всіх учасників процесу.
З аналізу наведених статей вбачається, що до інших осіб у розумінні ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження» виконавцями вчиняються такі ж заходи примусового виконання рішення як і до боржника, зокрема, звернення стягнення на кошти (відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 02.11.2021 у справі №910/10579/19).
Як слідує із заяви приватного виконавця, останній просить звернути стягнення на грошові кошти належні Товариству з обмеженою відповідальністю “Родючість плюс” на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22.07.2025 у справі №640/31430/20 про зобов`язання повернення суми надмірно сплачених грошових коштів зобов`язань з акцизного податку, шляхом перерахування коштів з відповідного бюджету органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів - Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві.
Тобто, кошти, на які приватний виконавець просить звернути стягнення знаходяться в державному бюджеті та належать на праві власності державі. У той же час, як вірно зазначено судом першої інстанції та слідує з ч. 2 ст. 2 Цивільного кодексу України, у разі повернення коштів судового збору з державного бюджету боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин. 
Згідно ст. 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
Частиною 2 статті 45 Бюджетного кодексу України Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.
Перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до державного бюджету через єдиний рахунок, здійснюється Казначейством України за висновком податкових органів, поданим на дату формування реєстру платежів з єдиного рахунка в розрізі окремого платника у складі зведеного реєстру платежів з єдиного рахунка згідно з Податковим кодексом України.
Тобто, Казначейство не є суб`єктом, визначеним у ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 336 ГПК України, на рахунки в якому може бути накладений арешт (звернено стягнення на кошти).
Крім того, згідно п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Абзац 2 частини 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» також передбачає, що забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання.
Зі змісту наведених приписів законодавства вбачається наявність заборони на звернення стягнення та накладення арешту на кошти, зокрема, на рахунках платників акцизного податку.
Колегія суддів також зауважує на відсутності підстав для самостійного (без відповідного висновку органів ДПС) перерахування Казначейством коштів з рахунків платників акцизного податку, з огляду на таке.
Відповідно до абз. 1 п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №215 від 15.04.2015, Казначейство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.
Згідно з пп. 2 п. 4 Положення №215, казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема: здійснює розрахунково-касове обслуговування розпорядників та одержувачів бюджетних коштів, а також інших клієнтів відповідно до законодавства; здійснює повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.
Механізм повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені встановлено та регламентовано ст. 43 Податкового кодексу України та Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 (далі - Порядок №787).
Відповідно до ст. 43 Податкового кодексу України, повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків здійснюється Казначейством на підставі отриманого висновку ДПС.
Згідно з п. 3 розділу І Порядку №787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів. 
У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС, та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, до Казначейства подається висновок відповідно до Порядку інформаційної взаємодії Державної податкової служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення (перерахування) платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 11.02.2019 №60, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.04.2019 року за №370/33341 (абз. 3 п. 5 розділу І Порядку №787).
Відповідно до п. 8 розділу ІІІ Порядку інформаційної взаємодії Державної податкової служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення (перерахування) платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені формування електронних висновків здійснюється територіальними органами ДПС щодня (крім вихідних, святкових та неробочих днів) з урахуванням календарної черговості розміщення інформації у Реєстрі узгоджених повернень.
На кожний сформований електронний висновок накладаються кваліфіковані електронні підписи керівника (заступника керівника) структурного підрозділу, що сформував висновок, керівника (заступника керівника або уповноваженої особи) територіального органу ДПС та кваліфікована електронна печатка такого органу.
Враховуючи зазначене, повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань здійснюється на підставі алгоритмів, розроблених відповідно до ст. 43 Податкового кодексу України та Порядку №787 та лежить у площині вирішення ДПС.
Лише після отримання висновку ДПС про перерахування відповідної суми коштів на користь суб`єктів господарської діяльності Казначейство може забезпечити його виконання, тобто перерахування коштів.
Казначейство не має повноважень щодо зміни механізму перерахування коштів, визначеного Податковим кодексом і Порядком №787. Після отримання висновку ДПС про перерахування відповідної суми коштів на користь суб`єктів господарської діяльності Казначейство зможе забезпечити його виконання, тобто перерахування коштів.
За таких обставин, беручи до уваги наведені вище норми права та враховуючи, що суми грошових зобов`язань з акцизного податку на момент знаходження в державному бюджеті є доходом державного бюджету та належать на праві власності державі, на такі кошти не поширюється процедура звернення стягнення на грошові кошти, оскільки звернення стягнення на грошові кошти можна здійснити лише на кошти, що перебувають в інших осіб, банках та інших фінансових установах відповідно до ст. 53 Закону України "Про виконавче провадження".
При цьому уточнення заявником заяви про звернення стягнення на грошові кошти не змінюють суті поданої заяви (про звернення стягнення на грошові кошти, що перебувають в інших осіб), оскільки грошові кошти на які заявник просить звернути стягнення знаходяться в державному бюджеті, а рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22.07.2025 у справі №640/31430/20 зобов`язано Головне управління ДПС у м. Києві здійснити всі дії, передбачені чинним законодавством України, спрямовані на повернення на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю “Родючість плюс” суми надміру сплачених грошових зобов`язань з акцизного податку у розмірі 8671549,48 грн.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що приватний виконавець помилково ототожнює кошти, які перебувають на рахунку державного бюджету, з коштами, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, та які можуть бути стягнуті на примусове виконання судового рішення, за виконавчим документом, оскільки власником цих коштів по суті є сам боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю “Родючість плюс”. 
Отже, з огляду на визначення законодавством окремого порядку повернення грошових коштів з Державного бюджету України, в якому фактично Головне управління Казначейства виступає в якості розпорядника коштів, а не боржника, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неможливість звернення стягнення на кошти які знаходяться на рахунках відкритих у Головному управлінні Державної казначейської служби України у місті Києві та задоволення заяви приватного виконавця.
Доводи скаржника про те, що звернення стягнення в судовому порядку на грошові кошти за заявою приватного виконавця не має залежати від дій Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві, колегією суддів оцінюються критично, оскільки грошові кошти не можуть примусово стягуватися з державного органу. Примусове стягнення коштів з Головного управління Державної казначейської служби України чи іншого державного органу може призвести до неможливості виконання ними покладених на них функцій, а відтак до розбалансування державної влади.
Колегія суддів зазначає, що ч. 2 ст. 336 ГПК України не встановлює виключних підстав для відмови в задоволенні такої заяви, а тому суд, встановивши обставини, за яких звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, неможливе, може відмовити в задоволенні відповідної заяви з дотриманням норм процесуального законодавства.
З огляду на викладене, наведені аргументи стягувача не спростовують обставин щодо правомірного застосування судом першої інстанції приписів процесуального законодавства, а тому відхиляються колегією суддів як необґрунтовані та такі, що не підтверджені жодними доказами.
Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі №910/14345/22. Апеляційна скарга Акціонерного товариства “Банк Кредит Дніпро” не підлягає задоволенню.
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 – 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд –

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Банк Кредит Дніпро” залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 у справі №910/14345/22 залишити без змін.
3. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.
Повний текст постанови складено 24.12.2025. 

Головуючий суддя В.В. Шапран 

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко