ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/852/23	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Філінюка І.Г.
суддів Аленіна О.Ю., Принцевської Н.М. 

секретар судового засідання Чеголя Є.О.
за участю:
ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Південної філії - Донченко Н.С. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Південної філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» 
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.10.2025 
за скаргою: Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Південної філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація морського порту Південний) на дії в.о. начальника відділу Південного відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Терещенко Наталі Вячеславівни 
по справі №916/852/23 
за позовом: Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Південної філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація морського порту Південний) 
до відповідача: Акціонерного товариства “Одеський припортовий завод” 
про стягнення 4 350 942,62 грн;

суддя суду першої інстанції – Волков Р.В. 
місце винесення ухвали: м. Одеса, Господарський суд Одеської області, пр.-т Шевченка, 29,
повний текст ухвали складено та підписано: 28.10.2025 року 

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 29.06.2023 позов задоволено частково, стягнуто з Акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Південної філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація морського порту Південний) 3 220 697,44 грн основного боргу, 302 957,76 грн пені, 49 366,79 грн 3% річних, 474 962,88 грн інфляційного збільшення, 60 719,77 грн витрат зі сплати судового збору, у задоволенні решти вимог відмовлено.
01.08.2023 на виконання рішення суд видав наказ.
22.09.2025 до суду надійшла скарга представника Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Південної філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація морського порту Південний) на дії в. о. начальника відділу Південного відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Терещенко Наталі Вячеславівни.
У скарзі стягувач за наказом від 01.08.2023 просить суд:
1) визнати неправомірними дії в.о. начальника Південного відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Терещенко Наталі Вячеславівни, що полягають у зупиненні вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 79008888;
2) визнати неправомірною та скасувати постанову в.о. начальника Південного відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Терещенко Наталі Вячеславівни про зупинення вчинення виконавчих дій від 05.09.2025 у виконавчому провадженні № 79008888 з виконання рішення Господарського суду Одеської області від 29.06.2023 у справі № 916/852/23;
3) зобов`язати в.о. начальника Південного відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Терещенко Наталю Вячеславівну поновити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 79008888 з виконання рішення Господарського суду Одеської області від 29.06.2023 у справі № 916/852/23.
В обґрунтування скарги стягувач зазначає, що оскаржуваною постановою орган державної виконавчої служби, пославшись на п. 12 ч. 1, ч. 2 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з перебуванням АТ «Одеський припортовий завод» на завершальній стадії приватизації, неправомірно зупинив вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 79008888 з виконання наказу Господарського суду Одеської області від 01.08.2023 у справі № 916/852/23. Таке застосування положень закону стягувач вважає неправильним та формальним, оскільки процес приватизації почався ще у 2019 році та невідомо коли завершиться, що створює для боржника імунітет від виконання судових рішень, порушує принцип верховенства права, залишаючи стягувача без реальних засобів захисту.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.10.2025 у задоволенні скарги відмовлено.
Обґрунтування судового рішення. 
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.01.2019 № 36-р затверджено перелік об`єктів великої приватизації державної власності, серед яких - Акціонерне товариство «Одеський припортовий завод» (розміром пакета акцій (частки) - 99,5667%).
Суд зазначив, що примусове виконання наказу Господарського суду Одеської області від 01.08.2023 у справі № 916/852/23 обмежене законодавчими положеннями пункту 12 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», яким встановлено обов`язкове зупинення виконавчого провадження в силу прямої вказівки Закону - через включення боржника до переліку об`єктів приватизації.
Не погодившись із вказаною ухвалою, Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Південної філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» звернулось до Південно - західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить:
- скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.10.2025 у справі № 916/852/23; 
- прийняти рішення, яким у повному обсязі задовольнити скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», в особі Південної філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації морського порту Південний), а саме: 
- визнати неправомірними дії в.о. начальника Південного відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Терещенко Наталі Вячеславівни, що полягають у зупиненні вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 79008888; 
- визнати неправомірною та скасувати постанову в.о. начальника Південного відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Терещенко Наталі Вячеславівни про зупинення вчинення виконавчих дій від 05.09.2025 у виконавчому провадженні № 79008888 з виконання рішення Господарського суду Одеської області від 29.06.2023 у справі № 916/852/23; 
- зобов`язати в.о. начальника Південного відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Терещенко Наталю Вячеславівну поновити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 79008888 з виконання рішення Господарського суду Одеської області від 29.06.2023 у справі № 916/852/23.
Узагальнені доводи апеляційної скарги. 
Судом першої інстанції не врахована позиція Верховного суду, викладена постанові від 26.06.2024 у справі № 335/1961/23.
Зупинення виконавчих дій щодо АТ «ОПЗ» у даному випадку є не лише формальним застосуванням закону, а й очевидним порушенням принципу верховенства права, яке створює загрозу неконтрольованої безвідповідальності боржника. Це порушує баланс між інтересами держави, стягувача та боржника, фактично залишаючи стягувача без реальних засобів захисту.
В.о. начальника Південного ВДВС Терещенко Н.В. при винесенні оскаржуваної постанови діяла всупереч положенням ст. 8, 19, 55, 129-1 Конституції України, а отже, постанова про зупинення вчинення виконавчих дій від 05.09.2025 у виконавчому провадженні № 79008888 підлягає скасуванню.
Процесуальний рух справи в суді апеляційної інстанції.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді – Філінюк І.Г. судді Аленін О.Ю., Принцевська Н.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2025.
На момент надходження апеляційної скарги матеріали справи №916/852/23 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/852/23 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Південної філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.10.2025 по справі №916/852/23 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції. 
17.11.2025 матеріали справи №916/852/23 надійшли на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Південної філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.10.2025 по справі №916/852/23.
Призначено розгляд апеляційної скарги Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Південної філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.10.2025 по справі №916/852/23 на 13.01.2026 о 13:30 год.
Представник ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Південної філії в судовому засіданні 13.01.2026 підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.10.2025.
Інші представники сторін у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлялось належним чином. 
Відповідно до частини дванадцятої статті 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів переходить до розгляду апеляційної скарги по суті.
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно статті 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Фактичні обставини справи.
01.08.2023 на виконання рішення від 29.06.2023 у справі № 916/852/23 видано наказ про стягнення з Акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» (65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Заводська, 3; код ЄДРПОУ 00206539) на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (01135, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 14; код ЄДРПОУ 38727770) в особі Південної філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація морського порту Південний) (65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Берегова, 11; код ЄДРПОУ ВП 38728549) 3 220 697,44 грн основного боргу, 302 957,76 грн пені, 49 366,79 грн 3% річних, 474 962,88 грн інфляційного збільшення, 60 719,77 грн витрат зі сплати судового збору.
Супровідним листом від 08.08.2023 № 916/852/23/4812/2023 наказ від 01.08.2023 у справі № 916/852/23 направлено стягувачу – Державному підприємству «Адміністрація морських портів України» (01135, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 14; код ЄДРПОУ 38727770) в особі Південної філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація морського порту Південний).
Стягувач пред`явив до виконання наказ від 01.08.2023 у справі № 916/852/23, направивши його до Південного ВДВС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі – Південний ВДВС).
Постановою в.о. начальника Південного ВДВС Терещенко Н. В. від 05.09.2025 відкрито виконавче провадження № 79008888.
05.09.2025 в.о. начальника Південного ВДВС Терещенко Н. В., з посиланням на п. 12 ч. 1, ч. 2 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», винесла постанову про зупинення вчинення виконавчих дій, яку мотивовано тим, що Акціонерне товариство «Одеський припортовий завод» є суб`єктом господарювання державного сектора економіки, перебуває на завершальній стадії приватизації, що здійснюється Фондом державного майна України - органом, уповноваженим управляти корпоративними правами держави у статутному капіталі Акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» (державна частка становить 99,5667%). В цій же постанові зазначено, що Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.01.2019 № 36-р прийнято рішення про приватизацію державного пакету акцій розміром 99,5667% статутного капіталу Акціонерного товариства “Одеський припортовий завод”.
Позиція Південно – західного апеляційного господарського суду.
Відповідно до статті 339-1 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
У статті 18 ГПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до частини першої статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.
Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Умови й порядок виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначається приписами Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення, шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Повноваження виконавця щодо вчинення виконавчих дій наведені у статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» через визначення переліку прав і обов`язків виконавця.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання (підпункти 1, 3 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Підстави та порядок зупинення вчинення виконавчих дій визначено у статті 34 Закону України «Про виконавче провадження».
Зокрема пунктом 12 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції станом на час винесення постанови про зупинення виконавчих дій) передбачено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.
Згідно із п. 12 частини 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення єдиного майнового комплексу боржника - державного або комунального підприємства, пакета акцій (часток) у розмірі більше 50 відсотків статутного капіталу боржника - господарського товариства до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.
Отже, положеннями статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» унормовано обов`язок державного виконавця зупинити вчинення виконавчих дій, зокрема у разі включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації. Така правова позиція є сталою, послідовною та висловлена у низці постанов Верховного Суду від 21.09.2020 у справі №910/6271/19, від 20.10.2020 у справі №910/7300/19, від 10.11.2020 у справі №910/5812/19.
Згідно з частиною п`ятою статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.
Колегія суддів зазначає, що питання застосування норми пункту 12 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» були предметом дослідження Великої Палати Верховного Суду у межах справи №908/1525/16 і у постанові від 07.12.2022 (скаржник вважає, що застосування судами попередніх інстанцій цих висновків є неправомірним), зокрема, виснувала, що:
- приписи пункту 12 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» є доступними, чіткими, однозначними, а дії держави з виконання цих приписів - передбачуваними і для позивача, і для відповідача (пункт 38);
- зупинення вчинення виконавчих дій на час приватизації боржника є обмеженням, передбаченим законом, з метою забезпечення суспільного інтересу у контролі за реалізацією певного державного майна у складі єдиного майнового комплексу суб`єкта господарювання задля прискорення його господарської діяльності під управлінням ефективного приватного власника (пункт 83);
- порушення державою обов`язку забезпечити виконання чинного судового рішення у розумний строк не є підставою для покладення на неї боргу, яке за цим рішенням учасник цивільного обороту має сплатити кредиторові. Останній може претендувати на отримання від держави компенсації за неналежне виконання нею позитивного матеріального обов`язку з виконання чинного рішення суду. Розмір такої компенсації залежить від багатьох чинників, зокрема, від поведінки кредитора, боржника, держави, їхнього становища, складності виконавчого провадження тощо (пункт 68).
Як вірно встановлено місцевим господарським судом, що Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.01.2019 № 36-р (URL: https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/36-2019-%D1%80#Text) затверджено перелік об`єктів великої приватизації державної власності, серед яких - Акціонерне товариство «Одеський припортовий завод» (розміром пакета акцій (частки) - 99,5667%).
Отже, примусове виконання наказу Господарського суду Одеської області від 01.08.2023 у справі № 916/852/23 обмежене законодавчими положеннями пункту 12 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», яким встановлено обов`язкове зупинення виконавчого провадження в силу прямої вказівки Закону - через включення боржника до переліку об`єктів приватизації.
Колегія суддів також зазначає, що матеріали справи не містять інформації про те, що приватизацію Акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» закінчено або припинено з підстав, передбачених Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна». Отже, у державного виконавця відсутні законні підстави для поновлення виконавчого провадження ВП № 79008888 у зв`язку з відсутністю обставин, що стали підставою для його зупинення.
З огляду на наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд за наведеними доводами і доказами повно і всебічно встановив обставини справи та правильно застосували норми матеріального права. Включення Акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» до переліку об`єктів великої приватизації є імперативною підставою для зупинення виконавчих дій відповідно до пункту 12 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», а приватизаційна процедура станом на час розгляду справи не була ні завершена, ні припинена. Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність у діях державного виконавця бездіяльності засновані на правильному застосуванні норм права.
Відповідно до ст. 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Доводи скаржника, які, на його думку, свідчать про порушення судами норм Конституції України, процесуального законодавства та практики ЄСПЛ не спростовують установлених судами обставин і не свідчать про неправильне застосування ними норм права.
Колегія суддів зазначає, що зупинення вчинення виконавчих дій на час приватизації боржника є обмеженням, передбаченим законом, з метою забезпечення суспільного інтересу у контролі за реалізацією певного державного майна у складі єдиного майнового комплексу суб`єкта господарювання задля прискорення його господарської діяльності під управлінням ефективного приватного власника. Порушення державою обов`язку забезпечити виконання чинного судового рішення у розумний строк не є підставою для покладення на неї боргу, яке за цим рішенням учасник цивільного обороту має сплатити кредиторові. Останній може претендувати на отримання від держави компенсації за неналежне виконання нею позитивного матеріального обов`язку з виконання чинного рішення суду. Розмір такої компенсації залежить від багатьох чинників, зокрема, від поведінки кредитора, боржника, держави, їхнього становища, складності виконавчого провадження тощо.
Також колегія суддів зазначає, про нерелевантність посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26.06.2024 у справі №335/1961/23, оскільки у означеній справі розглядалася скарга на дії державного виконавця щодо стягнення заробітної плати фізичної особи, тоді як у справі, що розглядається, стягується заборгованість зо договором про забезпечення доступу Портового оператора до причалу. Таким чином мотиви і висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26.06.2024 у справі №335/1961/23, щодо незастосування норми пункту 12 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» і застосування норм Конституції України як норм прямої дії, у цьому контексті не є подібними і не є підставою для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у цій справі.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, в зв`язку з її необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням судом норм процесуального права.
Висновки суду апеляційної інстанції. 
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Південної філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 27.10.2025 по справі №916/852/23 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Південної філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» – залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.10.2025 у справі №916/852/23 – залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Південної філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України».
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 14.01.2026.

Головуючий суддя Філінюк І.Г.

Суддя Аленін О.Ю.

Суддя Принцевська Н.М.