ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" січня 2026 р. Справа № 911/2602/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Демидової А.М.
суддів: Ходаківської І.П. 
Владимиренко С.В. 

розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кооператив Агровесна"
на рішення Господарського суду Київської області від 09.09.2025 (повне рішення складено 17.09.2025) (суддя Ярема В.А.)
у справі № 911/2602/24 Господарського суду Київської області
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Флора-Органік"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кооператив Агровесна"
про стягнення 300 000,00 грн

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави позовних вимог
У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Флора-Органік" (позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кооператив Агровесна" (відповідач) про стягнення 300 000,00 грн попередньої оплати.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем не здійснено поставку товару на перераховані позивачем кошти.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду Київської області від 09.09.2025 у справі № 911/2602/24 позовні вимоги задоволено та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кооператив Агровесна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Флора-Органік" 300 000,00 грн попередньої оплати та 4 500,00 грн судового збору.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач отримав кошти позивача за відсутності правової підстави та станом на дату ухвалення відповідного рішення їх позивачу не повернув.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись із рішенням Господарського суду Київської області від 09.09.2025 у справі № 911/2602/24, Товариство з обмеженою відповідальністю "Кооператив Агровесна" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 202, 205, 631 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення. 
При цьому скаржник зазначає, що видаткові накладні № 127 від 26.07.2024 на суму 150 000,00 грн та № 151 від 02.08.2024 на суму 150 000,00 грн, товарно-транспортні накладні від 26.07.2024 та 02.08.2024, факт оплати товару позивачем підтверджують факт виконання обома сторонами умов спірного договору (№ 17-07-23 від 17.07.2023) та свідчать про конклюдентні дії щодо схвалення оспорюваного правочину. Крім того, про продовження договірних відносин між сторонами свідчать переписки між бухгалтерами товариств, які озвучувались представником відповідача в судовому засіданні.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2025 (колегія суддів у складі: головуючого Демидової А.М., суддів Ходаківської І.П., Владимиренко С.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кооператив Агровесна" на рішення Господарського суду Київської області від 09.09.2025 у справі № 911/2602/24; розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 31.10.2025.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2025 у справі № 911/2602/24 відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Кооператив Агровесна" про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Зважаючи на воєнний стан в Україні, тривалі повітряні тривоги, дана апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції в розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій та забезпечення можливості реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав. 
Позиції учасників справи
Позивач подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що якщо відповідач вважає, що сторони продовжили строк дії договору № 17-07-23 від 17.07.2023, то мав надати суду відповідну додаткову угоду до цього договору з підписами сторін. Натомість така додаткова угода відсутня, оскільки ніколи позивачем не укладалась. Ці обставини були досліджені судом першої інстанції при огляді та досліджені вказаного договору.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 07.08.2024 згідно з платіжними інструкціями № 2599 та № 2600 Товариством з обмеженою відповідальністю "Флора-Органік" перераховано на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Кооператив Агровесна" загалом 300 000,00 грн, а саме: 150 000,00 грн із призначенням платежу "Оплата за ожину згідно Договору № 17-07-23 від 17.07.2023 р. Рахунок на оплату № 52 від 02 серпня 2024 р. У сумі 125000.00 грн., ПДВ - 20 % 25000.00 грн."; 150 000,00 грн із призначенням платежу "Оплата за ожину згідно Договору № 17-07-23 від 17.07.2023 р. Рахунок на оплату № 42 від 26 липня 2024 р. У сумі 125000.00 грн., ПДВ - 20 % 25000.00 грн.".
Звертаючись із позовом у даній справі, Товариство з обмеженою відповідальністю "Флора-Органік" послалось на те, що у липні 2024 року між сторонами велись перемовини стосовно укладення договору поставки, за умовами якого позивач планував придбати у відповідача 2 000 кг ожини вартістю 300 000,00 грн, і направлення відповідачем рахунків на оплату є пропозицією про укладення відповідного договору купівлі-продажу (поставки) 2 000 кг ожини вартістю 300 000,00 грн, відтак оплата позивачем таких рахунків свідчить про прийняття такої пропозиції.
Разом із тим, відповідач взятого на себе зобов`язання не виконав та ожину не поставив, а також не відповів на претензію від 09.09.2024 та не повернув суму попередньої плати.
Відповідач проти позову заперечував, зазначивши, що за видатковими накладними за адресою позивача у м. Києві по вул. Миколи Василенка, буд. 2 було поставлено по 1 000,00 кг ожини, та за фактом такої поставки відповідачем складено і надіслано на реєстрацію податкові накладні № 46 від 26.07.2024 та № 5 від 02.08.2024 на суми 150 000,00 грн, у тому числі ПДВ 25 000,00 грн. 
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови
Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частини перша та друга статті 640 ЦК України).
Згідно із частиною другою статті 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Відповідно до частини першої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається. 
Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (частина перша статті 656 ЦК України).
Відповідно до статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною третьою статті 13 та частиною першою статті 74 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Згідно із частиною другою статті 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.
Відповідно до частини першої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.
Матеріалами справи підтверджено, що 07.08.2024 згідно з платіжними інструкціями № 2599 та № 2600 Товариство з обмеженою відповідальністю "Флора-Органік" перерахувало на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Кооператив Агровесна" 300 000,00 грн. У зазначених платіжних інструкціях у призначенні платежу вказано як рахунки на оплату № 42 від 26.07.2024 та № 52 від 02.08.2024, так і договір № 17-07-23 від 17.07.2023.
Як встановлено місцевим господарським судом і свідчать матеріали справи, сторонами даного спору не заперечено та не спростовано обставин укладення ними договору № 17-07-23 від 17.07.2023, попри вказане, сторонами, зокрема і відповідачем, не долучено до матеріалів цієї справи копії зазначеного договору, як і не надано жодних належних та достовірних доказів продовження його дії на 2024 рік.
З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив як неспроможні посилання представниці відповідача на те, що такий договір діє у будь-якому разі до моменту повного виконання сторонами зобов`язань, оскільки обставини виникнення у сторін за таким договором певних обов`язків у 2023 році та їх невиконання станом на 2024 рік не підтверджено жодними належними та достовірним доказами. При цьому, як слушно зауважив суд першої інстанції, саме лише зазначення реквізитів вказаного договору у виставлених відповідачем у 2024 році рахунках на оплату не свідчить про його пролонгацію та чинність у вказаний період.
Водночас, як встановлено місцевим господарським судом і свідчать матеріали справи, зміст обох виписаних відповідачем рахунків на оплату - № 42 від 26.07.2024 та № 52 від 02.08.2024, які зазначені у призначенні платежу платіжних інструкцій від 07.08.2024 № 2599 та № 2600 в якості підстави для оплати, містить ідентифікуючі відомості Товариства з обмеженою відповідальністю "Кооператив Агровесна" як постачальника, зокрема і номер його банківського рахунку, та відомості про те, що покупцем є Товариство з обмеженою відповідальністю "Флора-Органік", а також назву товару - ожина, його кількість - по 1 000 кг, та ціну - 125,00 грн без ПДВ, у кожному з рахунків.
З урахуванням вищевикладеного, а також зважаючи на зміст претензії позивача від 09.09.2024, апеляційний господарський суд сприймає наведені докази як такі, що підтверджують укладення договору у спрощений спосіб.
Згідно із ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 сформувала правовий висновок, згідно з яким аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема за товар, який має бути поставлений. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, із чиєї вини це відбулося.
Грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у постачальника (продавця) виникло зобов`язання повернути покупцю суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням.
Вказане зобов`язання відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України виникає в особи, яка отримала попередню оплату і не виконала обов`язку з поставки, фактично у зв`язку із закінченням обумовленого сторонами строку поставки, після настання якого постачальник (продавець) має усвідомлювати протиправний характер неповернення грошових коштів.
Тобто, за висновками Великої Палати Верховного Суду, у постачальника (продавця) виникає зобов`язання повернути покупцю суму передоплати (сплатити грошові кошти) відповідно до ч. 2 ст. 693 та ч. 1 ст. 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку поставки.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові Верховного Суду від 15.02.2024 у справі № 910/3611/23, зі змісту зазначеної норми права (частини другої статті 693 ЦК України) вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.
Згідно із частиною другою статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Матеріали справи містять копію претензії позивача від 09.09.2024 щодо необхідності виконання договірних зобов`язань із поставки товару, надісланої на адресу відповідача 10.09.2024, в якій позивач вимагав від відповідача протягом 7 днів із дня пред`явлення цієї претензії виконати свій обов`язок щодо поставки 2 000 кг ожини на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Флора-Органік", а у випадку невиконання вказаного обов`язку щодо поставки 2 000 кг ожини - не пізніше 23.09.2024 повернути суму коштів у розмірі 300 000,00 грн, які були сплачені за поставку вказаної ожини. 
Таким чином, строк поставки товару є таким, що настав. 
З огляду на викладене, зважаючи на відсутність належних доказів здійснення відповідачем поставки товару на сплачену позивачем суму коштів, обґрунтованим є висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми сплаченої позивачем передоплати.
Посилання відповідача на те, що свої зобов`язання з поставки ожини ним виконано, розглянуто судом першої інстанції з наданням їм належної оцінки. 
Так, як обґрунтовано встановлено судом першої інстанції, надані відповідачем товарно-транспортні накладні (далі - ТТН) № 127 від 26.07.2024 та № 151 від 02.08.2024 не містять відміток про отримання товару безпосередньо Товариством з обмеженою відповідальністю "Флора-Органік" як замовником та вантажоодержувачем, оскільки підписи уповноваженої особи позивача, зокрема і директора у відповідній графі кожної з ТТН "прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача)" та "вантажно-розвантажувальні операції" відсутні. Також, в означених ТТН відсутні і підписи водія про отримання ним до перевезення вказаних у цих документах товарно-матеріальних цінностей, тоді як відповідач під час розгляду цієї справи не заперечив та підтвердив те, що він не контролює свого перевізника в частині належного виконання ним власних обов`язків з дійсного доставлення та передачі товару замовнику/вантажоотримувачу.
У частині наданих відповідачем копій укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "Агровесна Маркет" договору № 07-ТР-24 про надання транспортно-експлуатаційних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні від 01.03.2024, подорожніх листів вантажного автомобіля від 26.07.2024 та від 02.08.2024, відрядного наряду списком № 105 від 26.07.2024, оборотно-сальдових відомостей по рахунку 271 за 26.07.20274 та за 02.08.2024, підписаних відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агровесна Маркет" актів надання послуг № 528 від 26.07.2024 та № 576 від 02.08.2024, судом першої інстанції правильно визначено, що за своїм змістом та правовою природою їх оформлення і складення зазначені документи ані окремо, ані в сукупності не є належними, допустимими та достовірним доказами передачі у власність та розпорядження позивача 2 000 кг ожини на суму 300 000,00 грн.
Так, попри зазначення в цих документах відомостей про виконання певними, підпорядкованими відповідачу особами власних трудових обов`язків та дій, зокрема, зі збору ожини та/або передачі вантажного автомобіля у розпорядження водія і здійснення ним вантажних перевезень, як і внесення до подорожного листа відомостей про те, в чиє розпорядження здійснюється перевезення "ягоди свіжої", усі такі документи не свідчать про безпосередній і достовірний зв`язок між зазначеними у них відомостями та, власне, обставинами передачі позивачу і отримання ним 2 000 кг ожини на суму 300 000,00 грн.
З огляду на вказане, суд відхиляє посилання відповідача на те, що проведені ним господарські операції зі збору та відвантаження перевізнику ожини є товарними, позаяк обставини вибуття товару з розпорядження продавця самі по собі не є беззаперечним та достовірним свідченням доставки і передачі цього товару у розпорядження покупця.
Крім того, суд зауважує, що ТТН відповідно до законодавчих положень є документом, що фіксує не порядок передачі-прийняття товару, а порядок перевезення такого товару загалом, а тому відповідний документ не є первинно-обліковим документом щодо проведеної господарської операції, як виключний доказ передачі товару саме у власність та розпорядження покупця/вантажоодержувача, зокрема у цьому спорі у власність та розпорядження Товариства з обмеженою відповідальністю "Флора-Органік".
Суд враховує, що обставини передачі товару між юридичними особами можуть підтверджуватись не тільки первинними документами, а також й іншими доказами, проте ці докази мають переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару та рух матеріальних цінностей, що не обмежується самим лише вибуттям речі (товару) із власності продавця/постачальника, а й достовірно має фіксувати передачу/вручення товару у власність покупця.
З урахуванням наведеного, судом оцінено також і надані відповідачем копії складених ним податкових накладних та встановлено, що вказані податкові накладні, як і відображення в податкових зобов`язаннях відповідача та його бухгалтерському обліку відповідних даних про поставку товару, не свідчать про те, що відповідач передав у власність та розпорядження позивача 2 000 кг ожини на суму 300 000,00 грн.
Тобто вказані податкові накладні окремо не є належними та достовірними доказами поставки позивачу товару.
При цьому правильність внесення відомостей до податкових документів перевіряється відповідним контролюючим органом, а наслідки вчинення/невчинення господарюючими суб`єктами тих чи інших дій з оподаткування товарообороту не входить в предмет дослідження спору у цій справі.
З огляду на викладене, зважаючи на недоведення відповідачем належними доказами факту поставки позивачу товару на сплачену ним суму, правомірним є висновок суду про задоволення позову.
Помилкове застосування судом першої інстанції положень ст. 1212 ЦК України при стягненні попередньої оплати не призвело до ухвалення неправильного по суті рішення.
З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги стосовно порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення відхиляються апеляційним господарським судом як такі, що не спростовують висновку місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення позову.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, § 54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що в даній справі надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведені обставини, рішення Господарського суду Київської області від 09.09.2025 у справі № 911/2602/24 підлягає залишенню без змін з мотивів, викладених у цій постанові.
За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Судові витрати
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за її розгляд відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд 

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кооператив Агровесна" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 09.09.2025 у справі № 911/2602/24 залишити без змін з мотивів, викладених у цій постанові.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника. 
4. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.
5. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строк, передбачені ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.М. Демидова 

Судді І.П. Ходаківська

С.В. Владимиренко