Справа № 559/4193/25 
Провадження № 3/559/16/2026 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.01.2026  м.Дубно
Суддя Дубенського міськрайонного суду Рівненської області Томілін О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дубно справу про адміністративне правопорушення стосовно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР №457912 від 18.09.2025, 18.09.2025 о 17 год. 50 хв. по вул.Львівська,27, в м.Дубно, Дубенського району, Рівненської області, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Citroen С4, д.н.з. НОМЕР_1 , не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою та її зміною, негайно не зменшила швидкість руху транспортного засобу, безпечно не об`їхала перешкоду, яку могла виявити, внаслідок чого здійснила наїзд на велосипедистку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка, керуючи велосипедом, здійснила виїзд з прилеглої території на проїзну частину, на зустрічну смугу руху, по якій рухалася ОСОБА_1 на т/з Citroen, д.н.з. НОМЕР_1 . Внаслідок зіткнення т/з Citroen, д.н.з. НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Велосипедистка ОСОБА_2 тілесних ушкоджень не отримала, що підтверджується довідкою слідчого Дубенського РВП.
ОСОБА_1 інкриміновано порушення вимог п. 2.3. б та п. 12.3 Правил дорожнього руху та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
27.01.2026 учасники в судове засідання не з`явилися, від ОСОБА_1 надійшла заяви про розгляд справи за її відсутності, інші учасники з будь-якими заявами по суті справи до суду не зверталися.
Враховуючи, що КУпАП не передбачено обов`язкової присутності учасників розгляду справи за ст.124 КУпАП, те, що усі учасники надали свої пояснення під час судового розгляду, судом у повній мірі досліджені надані та отримані докази, зокрема, у справі було призначено і судову автотехнічну експертизу, тому суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників. 
За версією сторони захисту водій ОСОБА_1 не порушувала правил дорожнього руху, оскільки не мала змоги належним чином зреагувати на перешкоду, яка раптово з`явилася на проїжджій частині. Як пояснює ОСОБА_1 , у вказаному місці та часі вона рухалася транспортним засобом Citroen, д.н.з. НОМЕР_1 , з приблизною швидкістю 40-50 км/год (до 50 км/год) у своїй смузі руху. Перед перехрестям вона раптово за 3-4 м. побачила дитину на велосипеді, яка виїхала їй назустріч на її смугу руху справа по правому боці дороги, тому здійснила екстрене гальмування та прийняла ліворуч на зустрічну смугу руху, але зіткнення з велосипедом у переднє праве крило уникнути не вдалося. Захисник звернув увагу суду, що видимість перед перехрестям була погана, оскільки дерева, які ростуть на куті, обмежують видимість, окрім того, ОСОБА_2 , яка є ІНФОРМАЦІЯ_2 , була без нагляду дорослих.
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що до нього зателефонувала дочка та сказала, що трапилося ДТП. Приблизно за 10 хв. після дзвінка він вже приїхав на місце ДТП, побачив, що автомобіль стоїть на узбіччі, а велосипед лежить під стовпом, напевно хтось його відніс туди. Дитина вже була в лікарні. 
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні надала пояснення наступного змісту. Дана ДТП сталася за 50 м. від неї, вона саме розверталася. Дитина на велосипеді їхала вниз по дорозі. Самого зіткнення не бачила, оскільки видимість на тій ділянці дороги погана.
Законний представник малолітньої ОСОБА_2 - матір ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що дійсно дитину відпустила до магазину саму, без нагляду дорослого. Дитина виїхала з двору, повернула ліворуч та поїхала навпроти т/з. Самої події ДТП не бачила, однак після події дитина була доставлена до лікарні. 
Встановлено, що подія ДТП відбулась між т/з Citroen, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та велосипедистки ОСОБА_2 .
Судом, крім наданих пояснень, досліджені схема місця ДТП, яка сталася 18.09.2025 о 17 год. 50 хв. по вул.Львівська,27 в м.Дубно, Дубенського району, Рівненської області, за участю транспортного засобу Citroen, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та велосипедистки ОСОБА_2 , на якій зазначено напрямок руху учасників, місце скоєння ДТП – на відстані 1,2 м. від правого узбіччя дороги, зафіксовано ширину полоси руху – 3,50 м., розташування транспортних засобів після ДТП. 
Вказана схема підписана учасниками без зауважень та в цілому відповідає їх поясненням. Слід звернути увагу, що місце розташування на схемі велосипеду не відповідає місцю його розташування відразу після ДТП, оскільки, як пояснили учасники та свідки, велосипед хтось відтягнув до стовпа на узбіччя дороги вже після ДТП. 
Судом також досліджено відеозапис події, на якому можна побачити рух велосипедистки, яка виїжджаючи на перехрестя (для себе повертаючи ліворуч), виїжджає на зустрічну (для себе) смугу руху та рухається по правому краю дороги назустріч автомобілю Citroen, д.н.з. НОМЕР_1 . З відео неможливо встановити, де саме по полосі смуги руху (на якій точній відстані від узбіччя) рухається велосипед, але як вказує і ОСОБА_1 , і як вбачається зі схеми ДТП, і є цілком логічним, що вона рухається ближче до правого узбіччя дороги. 
Враховуючи з`ясовані обставини, судом було призначено судову автотехнічну експертизу, з висновку №СЕ-19/118-25/17099-ІТ від 08.01.2026 якої вбачається наступне:
у даній дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, водій автомобіля Citroen С4, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 повинна була діяти згідно з технічними вимогами п.12.3 та п.12.4 Правил дорожнього руху;
при швидкості руху 50 км/год, в діях водія автомобіля Citroen С4, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору, перебували б у причинному зв`язку з цією дорожньо-транспортною пригодою. При швидкості руху 40 км/год, встановити чи є в діях водія Citroen С4, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 невідповідності вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебували б у причинному зв`язку з подією ДТП неможливо, оскільки значення віддалення автомобіля від місця наїзду в момент виникнення небезпеки для руху перебуває в межах граничних значень величини відстані зупинного шляху автомобіля в умовах місця ДТП;
у дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, водій автомобіля Citroen С4, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 , з моменту виникнення небезпеки для руху, при швидкості 50км/год не мала технічної можливості запобігти наїзду на велосипедистку, шляхом своєчасного гальмування, а встановити чи могла вона зупинити вищевказаний керований т/з для запобігання наїзду на велосипедистку при швидкості 40 км/год неможливо, оскільки значення віддалення автомобіля від місця наїзду в момент виникнення небезпеки для руху перебуває в межах граничних значень величини відстані зупинного шляху автомобіля в умовах місця ДТП;
у дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, невідповідності дій велосипедистки ОСОБА_2 вимогам п.6.1 та п.10.5 Правил дорожнього руху перебувають в причинному зв`язку з подією ДТП;
встановити чи є в діях водія автомобіля Citroen С4, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 невідповідності вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху при швидкості руху автомобіля (40 км/год) неможливо, оскільки значення віддалення автомобіля від місця наїзду в момент виникнення небезпеки для руху перебуває в межах граничних значень величини відстані зупинного шляху автомобіля в умовах місця ДТП.
У той же час згідно письмових пояснень ОСОБА_1 , що містяться у матеріалах справи, остання зазначила, що, рухалася від автовокзалу у бік Дубенської ЦМЛ зі швидкістю 50 км/год, побачила, як малолітня велосипедистка здійснила раптовий виїзд з прилеглої території з правого боку від неї, при цьому не залишаючи їй можливості здійснити екстрене гальмування та маневрування задля уникнення наїзду на неї та уникнути даної ДТП. Внаслідок даної ДТП т/з отримав пошкодження правої передньої частини, та відбулося падіння велосипедистки, на яку вона здійснила наїзд, після чого останню було доправлено до Дубенської ЦМЛ.
Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд виходить з наступного.
ОСОБА_1 ставиться в провину порушення п.2.3 б, п. 12.3 ПДР, внаслідок чого відбулося ДТП.
Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Згідно з п. 1.1 Правил дорожнього руху України вони, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Згідно з п.2.3(б) ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Згідно з п.12.3 ПДР у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Згідно з п.6.1 ПДР рухатися по дорозі на велосипедах дозволяється особам, які досягли 14-річного віку.
Згідно з п.6.6 в ПДР велосипедисту забороняється рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках (крім дітей до 7 років на дитячих велосипедах під наглядом дорослих).
За п.6.7.велосипедисти поинні виконувати вимоги цих Правил , що стосуються водіїв або пішоходів і не суперечать вимогам цього розділу.
Згідно п.10.5. ПДР поворот необхідно виконувати так, щоб при виїзді з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху, а у разі повороту праворуч слід рухатися ближче до правого краю проїзної частини.
Дослідивши в сукупності матеріали даної справи, суд зазначає, що в цій ДТП велосипедистка повинна була рухатися ближче до правого краю проїзної частини та здійснювати поворот так, щоб при виїзді з перехрещення проїзних частин не опинитися на смузі зустрічного руху. Разом з тим, технічна можливість запобігти пригоді ДПТ для велосипедистки визначалася саме виконанням вимог п.6.1, п.6.7, п.10.5 ПДР, для чого вона не мала будь-яких перешкод технічного характеру, однак саме дії ОСОБА_2 (тобто велосипедистки) не відповідали вимогам п.6.1, п.6.7, п.10.5 ПДР. З огляду на те, що за умови виконання велосипедисткою ОСОБА_2 вимог п.6.1, 6.7, 10.5 ПДР наїзд автомобілем на велосипедистку виключався, то невідповідності зазначеним вимогам у діях з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Що ж стосується дій водія т/з Citroen С4, д.н.з. НОМЕР_1 , то вона - ОСОБА_1 повинна була рухатися не перевищуючи максимально допустимої швидкості на даній ділянці дороги та з моменту виникнення небезпеки для руху – негайно вжити заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки т/з. Тобто, у ситуації, яка виникла в даному випадку, водій ОСОБА_1 повинна була діяти відповідно до технічних вимог п.12.3, п.12.4 ПДР. І як слідує з долучених та досліджених матеріалів справи ОСОБА_1 рухалася автомобілем Citroen С4 саме зі швидкістю 40-50км/год, тому її дії з технічної точки зору відповідали вимогам п.12.4.ПДР. Отже, оцінюючи ситуацію, що відбулась, внаслідок аналізу показань, схеми ДТП і характеру ушкодження т/з, зроблено висновок, що водій ОСОБА_1 не могла уникнути ДТП саме внаслідок дій іншого учасника дорожнього руху - велосипедистки, тобто дії ОСОБА_1 не містять причинного зв`язку з подією ДТП.  
Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та у сфері власності.
Об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад).
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
У ст. 280 КУпАП зазначається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.
Згідно зі ст. 252 КУпАП, оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Суд вважає, що у даному випадку не доведено факту причинно-наслідкового зв`язку між невідповідністю дій водія автомобіля Citroen С4, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1  вимогам п.12.3 ПДР та виниклою ДТП, отже відсутня об`єктивна сторона, що виключає вину ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП,
Достовірних доказів порушення ПДР  ОСОБА_1 , які б перебували у причинно-наслідковому зв`язку з виниклою ДТП, суду не надано та під час розгляду справи не встановлено, окрім того, спростовано висновком судової автотехнічної експертизи.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, в даному випадку на органи поліції.
Крім того, згідно з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справу «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.
Протокол сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами є лише початковим правовим висновком щодо дій певної особи та не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Зазначене узгоджується із судовою практикою ЄСПЛ (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey)). 
У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).
У відповідності до положень ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин, суд вважає за необхідне провадження в справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
На підставі викладеного та керуючись ст. 124, ст.ст. 247, 250, 251, 252, 283 - 284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:
Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно  ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області протягом десяти днів із дня її винесення.

Суддя   О.М. Томілін