ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2026 року м.Чернігів Справа № 620/12574/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді - Клопота С.Л. 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, 

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та просить наступне.
1. Визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови у призначенні пенсії.
2. Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи:
- з 12.09.1983 по 06.11.1983 відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 06.11.1983;
- з 01.07.2000 по 06.09.2001 відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 06.11.1983.
3. Зобов`язати Головне управління в Чернігівській області зарахувати до пільгового стажу періоди роботи:
- з 12.09.1983 по 06.11.1983 відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 та пільгових довідок від 21.12.2015 № 1323 та № 1324;
- з 16.12.1985 по 19.11.1986 відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 та пільгових довідок від 21.12.2015 № 02/1262 та № 02/1263;
- з 15.01.1987 по 16.06.1988 відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 та пільгових довідок від 24.07.2020 № 19-07-08/864, 863, 862.
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву від 25.03.2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п “а” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”. 
Ухвалою судді від 09.12.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позов.
Відповідачем подано відзив на позов, у якому останній позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити.
Дослідивши матеріали справи, суд враховує таке. 
25.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії.
02.04.2025 Головне управління Пенсійного фонду в Київській області ухвалило рішення № 056350006200, яким відмовив у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.
08.04.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області із заявою щодо роз`яснень які періоди не були враховані під час розгляду заяви про призначення пенсії.
21.04.2025 року отримав відповідь від Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, про те, що оскаржуване рішення приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області, а вірність прийнятого рішення затверджувалося працівниками Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.
22.04.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою щодо роз`яснення які періоди не були враховані під час розгляду заяви про призначення пенсії, оскільки рішення від 02.04.2025 № 056350006200 не містить жодних аргументованих пояснень, з яких вбачалось би які періоди страхового та пільгового стажу є спірними. Рішення містить тільки загальну інформацію про те, що мені бракує страхового стажу для призначення пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У відповідь на звернення позивач отримав лист від Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 16.05.2025, з яким ознайомився в особистому кабінеті на порталі Пенсійного фонду України 22.05.2025. 
З листа вбачається, що під час розгляду заяви про призначення пенсії, до страхового стажу не було враховано періоди роботи: з 12.09.1983 по 06.11.1983 відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 06.11.1983, оскільки відсутня дата наказу при прийомі на роботу; з 01.07.2000 по 31.12.2003 відсутня інформація в індивідуальних відомостях реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
До пільгового трудового стажу не зараховано періоди роботи: з 12.09.1983 по 06.11.1983 згідно пільгових довідок від 21.12.2015 за № 1323 та № 1324; з 16.12.1985 по 19.11.1986 згідно пільгових довідок від 21.12.2015 за 02/1262 та за № 02/1263, оскільки відповідно до частини 3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 № 1207-VII, будь-який акт (рішення документ), виданий установою на тимчасово окупованій території є недійсним і не створює правових наслідків. Довідка про період роботи з 15.01.1987 по 16.06.1988 до заяви не надавалась.
Вважаю дану відмову такою, що порушує законні права на пенсійне забезпечення позивача та не відповідає законодавству про пенсійне забезпечення та забезпечення прав та свобод внутрішньо переміщених осіб, позивач звернувся до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Щодо неврахування до страхового стажу періоду роботи з 12.09.1983 року по 06.11.1983 року, суд зазначає таке.
Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зазначає, що в записі про період роботи відсутня дата наказу при прийомі на роботу, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи-працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права та інтереси.
Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.
Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.
Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.
З огляду на викладене позивач не несе відповідальність за порушення вимоги ведення трудових книжок третіми особами, оскільки обов`язок з належного оформлення трудової книжки законом покладено на страхувальника.
Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06.02.2018 у справі №677/277/17 та у справі №813/782/17 від 13.06.2018.
Відповідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Крім того трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Так, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
За загальним правилом, формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її права на соціальний захист шляхом призначення пенсії.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а.
Щодо неврахування періоду роботи з 01.07.2000 по 31.12.2003 до страхового стажу, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" - страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Частиною 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 3 статті 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що у разі ухилення страхувальника чи його посадових осіб від надання територіальному органу Пенсійного фонду звітності чи інших документів про сплату страхових внесків страхові внески обчислюються територіальним органом Пенсійного фонду в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, за непрямим методом виходячи з оцінки валового доходу та витрат страхувальника, кількості осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, обсягу виробленої (реалізованої) продукції (послуг), суми сплачених ним податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством.
Відповідно до ч.10 ст. 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" - якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
До заяви про призначення пенсії від 25.03.2025 була надана трудова книжка НОМЕР_1 із записів якої вбачається, що в період 27.10.1999 року по 01.12.2000 року я працював в «мовою оригіналу- ДП «Транспортно-сервисное предприятие «ОАО КТК составителем поездов», з 01.12.2000 переведений в «мовою оригіналу - «ОАО КТК в траспортный цех составителем поездов, з 01.10.2003 прийнятий на роботу в «мовою оригіналу «ООО БИС Складской комплекс на должность стропольщика»
Невнесення страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відбулось не з вини позивача.
За таких обставин, невнесення страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періоду роботи, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа.
Внаслідок невиконання роботодавців обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач не може бути позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за спірний період на вказаних підприємствах.
Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного суду від 24.05.2018 року по справі № 490/12392/16-а, від 23.03.2020 по справі № 535/1031/16-а.
Щодо неврахування періодів пільгового трудового стажу з 12.09.1983 по 06.11.1983 згідно пільгових довідок від 21.12.2015 за № 1323 та № 1324; з 16.12.1985 по 19.11.1986 згідно пільгових довідок від 21.12.2015 за 02/1262 та за № 02/1263. Довідка про період роботи з 15.01.1987 по 16.06.1988 до заяви не надавалась, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пункт 3 Порядку № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637(надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Тобто надання уточнюючої довідки необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Щодо доводів відповідача, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються не законними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом - Верховний Суд раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. 
Зокрема, у постанові від 02 жовтня 2018 року (справа №569/14531/16-а) проаналізував положення статті 19 Конституції України, статей 3, 4, 9, 17, 18 Закону № 1207-VII, у розрізі міжнародних принципів закладених у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" в якому у 1971 році Міжнародний суд Організацій Об`єднаних Націй (далі - ООН) зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів", у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) згідно з якими: "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".
Верховний Суд зазначив, що у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Враховуючи наведене, суд дійшов переконання, що можливості застосування названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на тимчасово не контрольованій владою території України, як доказів, оскільки неприйняття їх призведе до порушень і обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення в належному розмірі.
Щодо тверджень позивача про не надання уточнюючої довідки про пільговий період роботи з 15.01.1987 року по 16.06.1988 року, то така довідка була надана при поданні заяви про призначення пенсії від 25.03.2025 року, в додатках файл з назвою «атестация1», суд зазначає наступне. 
Як зазначалось раніше, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Запис про цей період роботи наявний в трудовій книжці НОМЕР_1 .
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 року у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 року у справі №161/17658/16-а, від 27.02.2020 року у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 року у справі №446/656/17, від 21.05.2020 року у справі №550/927/17.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83А, м. Чернігів, Чернігівська обл., Чернігівський р-н, 14005), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, 15, 76018) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, – задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 12.09.1983 по 06.11.1983 відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 06.11.1983; з 01.07.2000 по 06.09.2001 відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 06.11.1983.
Зобов`язати Головне управління в Чернігівській області зарахувати до пільгового стажу періоди роботи: з 12.09.1983 по 06.11.1983 відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 та пільгових довідок від 21.12.2015 № 1323 та № 1324; з 16.12.1985 по 19.11.1986 відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 та пільгових довідок від 21.12.2015 № 02/1262 та № 02/1263; з 15.01.1987 по 16.06.1988 відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 та пільгових довідок від 24.07.2020 № 19-07-08/864, 863, 862.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву від 25.03.2025 року про призначення пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах відповідно до п “а” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. 
Повний текст рішення виготовлено 02 лютого 2026 року. 

Суддя Сергій КЛОПОТ