Справа № 130/2239/25
Провадження № 22-ц/801/83/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року	Справа № 130/2239/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя – доповідач),
суддів Копаничук С.Г., Оніщука В.В.,
розглянув у порядку письмового провадження справу № 130/2239/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою Безсмертного Сергія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 8.10.2025, ухвалене у складі судді Порощук П.П. в приміщенні суду в м. Жмеринка, - 
в с т а н о в и в :

29.07.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Кредит Капітал» (далі – ТОВ «ФК «Кредит Капітал») звернулося до суду із позовом (8809/25) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило : (1) стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 102760716 від 27.05.2021 в сумі 36520 грн на користь ТОВ «ФК «Кредит Капітал»; (2) стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит Капітал» судовий збір в розмірі 2422,40 грн та 7000 грн витратна професійну правничу допомогу.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі – ТОВ «Мілоан») та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 102760716, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 8000 грн на умовах визначених кредитним договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в терміни, що визначені договором. Відповідач підписав електронний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Однак, відповідач не виконав належним чином умов кредитного договору, кредит не повернуто, комісію та проценти не погасив. 
19.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі – ТОВ «ФК «Кредит Капітал») укладено договір відступлення прав вимоги № 75-МЛ/Т, відповідно до якого ТОВ «ФК «Кредит Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 102760716 від 27.05.2021. 
Розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 36520 грн, з них : 8000 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 27000 грн прострочена заборгованість за сумою відсотків; 1520 грн прострочена заборгованість за комісією. 
Позивачем надіслано відповідачу претензію про погашення кредитної заборгованості вих № 21031922/1697 від 13.06.2025.
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 8.10.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за договором №102760716 від 27.05.2021 в розмірі 36520 грн., судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 3500 грн. В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить : скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову; стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2906,88 грн.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що (1) позивачем не надано доказів надсилання електронного повідомлення на укладення електронного договору, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, реєстрації, створення особистого кабінету та проведення ідентифікації ОСОБА_1 при вході в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію»; (2) не надано доказів надання ОСОБА_1 кредиту за договором про споживчий кредит № 102760716 від 27.05.2021; копія платіжного доручення № 28045730 від 27.05.2021 не містить відмітки банку або іншої уповноваженої установи про проведення платежу; у справі відсутні докази, що рахунок, на який здійснювалося перерахування коштів належить саме ОСОБА_1 ; (3) позивачем незаконно нараховано комісію за надання кредиту в розмірі 1520 грн; в пункті 1.5.1 договору про надання споживчий кредит передбачена сплата позичальником комісії за надання кредиту 1520 грн, яка нараховується за ставкою 19 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту; однак зазначений пункт не містить зазначення переліку банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з надання кредиту; (4) проценти за кредитним договором нараховувались після встановленого умовами договору строку кредитування.
У строк встановлений судом відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Щодо розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. 
Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , подано апеляційну скаргу на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 8.10.2025 у справі з ціною позову (36520 грн), що є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (99840 грн).
Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).
Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 756/1529/15-ц).
Рішення суду першої інстанції частково не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України. 
У справі встановлено наступні обставини.
27.05.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 102760716, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 8000 грн на умовах визначених кредитним договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в терміни, що визначені договором. Договір підписано ОСОБА_1 із застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором J69344 /а. с. 5-9/.
На аркуші справи 10 знаходиться графік платежів за договором про споживчий кредит № 102760617 від 27.05.2021 (додаток № 1) до договору про споживчий кредит № 102760617 від 27.05.2021.
На аркушах справи 10 зворотна сторона – 11 знаходиться паспорт споживчого кредиту (додаток № 2) до договору про споживчий кредит № 102760617 від 27.05.2021.
На аркуші справи 12 знаходиться анкета-заява на кредит № 102760716 від 27.05.2021. 
Відповідно до платіжного доручення № 28045730 від 27.05.2021 ТОВ Мілоан» перерахувало ОСОБА_1 кошти в розмірі 8000 грн згідно договору № 102760716 /а. с. 13/.
На аркушах справи 13 зворотна сторона – 14 знаходиться відомість про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором 102760716, відповідно до якої позивачем нараховано відповідачу наступний розмір заборгованості : 8000 грн кредит; 1520 грн комісію за оформлення кредиту: 3000 грн проценти за 15 днів (п.1.5.2; розрахунок 200 х 15 днів); 24000 грн проценти за 60 днів (п.1.6; розрахунок 400 х 60 днів), всього 36520 грн.
На аркуші справи 14 зворотна сторона міститься виписка з особового рахунку за кредитним договором № 102760716 від 27.05.2021 ОСОБА_1 
19.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 75-МЛ/Т, відповідно до якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 102760716 від 27.05.2021. Відповідно до п.7.1 договору, в якості компенсації за придбання (відступлення) прав вимоги, новий кредитор протягом 5 робочих днів з моменту підписання цього договору сплачує кредиторові плату в розмірі, що станом на дату підписання сторонами цього договору складає 2497330,78 грн без ПДВ.
/а. с. 15-22/.
На аркуші справи 23 міститься акт приймання-передачі Реєстру Боржників від 19.08.2021 до договору відступлення прав вимоги № 75-МЛ/Т від 19.08.2021, підписаного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал».
Відповідно до копії платіжної інструкції № 38034 від 19.08.2021 ТОВ «ФК «Кредит Капітал» здійснено оплату в розмірі 2497330,78 грн ТОВ «Мілоан» компенсації за придбання (відступленням) прав вимоги згідно п.7.1 договору відступлення права вимоги № 75-МЛ/Т від 19.08.2021 без ПДВ /а. с. 23 зворотна сторона/.
На аркуші справи 24 міститься копія витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимог № 75-МЛ/Т від 19.08.2021, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Кредит Капітал» перейшло від ТОВ «Мілоан» право вимоги за кредитним договором № 102760716 до ОСОБА_1 в розмірі 36520 грн.
ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надіслало ОСОБА_1 досудову вимогу від 13.06.2025 про виконання зобов`язання перед ТОВ ФК «Кредит-Капітал» за договором № 102760716 від 27.05.2021 /а. с. 24 зворотна сторона/.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 36520 грн. Визначаючись з розподілом витрат на правничу допомогу, відповідно до вимог статей 137,141 ЦПК України та враховуючи клопотання відповідача, суд зважав на те, що справа є незначної складності, в даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, обсяг досліджених доказів є невеликим, а тому суд вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3500 грн витрат на правничу допомогу, зазначений розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою у ній.
Висновки суду першої інстанції зроблені частково за неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права з огляду на наступне.
Щодо договору про споживчий кредит № 102760716 від 27.05.2021, укладеного між ТОВ «Мілоан» та  ОСОБА_1 .
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.
Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного Кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами (частина перша статті 13 Закону України «Про споживче кредитування»).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Як установлено судом першої інстанції, 27.05.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 102760716. Договір було підписано ОСОБА_1 27.05.2021 одноразовим ідентифікатором J69344 /а. с. 11 зворотна сторона/.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 7.10.2020 по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. 
В силу припису статті 204 ЦК України, правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на відповідача.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позивачем укладання договору про споживчий кредит № 102760716 від 27.05.2021.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
У постанові Верховного Суду від 9.01.2020 у справі № 643/5521/19) зазначено, що: в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
27.05.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 102760716, відповідно до умов якого, сторонами погоджено, зокрема : сума (загальний розмір) кредиту становить 8000 грн (п.1.2); кредит надається строком на 15 днів з 27.05.2021 (строк кредитування) (п.1.3); термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) : 11.06.2021 (п.1.4); комісія за надання кредиту : 1520 грн, яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1); проценти за користування кредитом: 3000.00 грн, які нараховуються за ставкою 2.5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2); стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6); кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п.2.1); позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1 – 1.5.2 договору, в термін (дату) вказаний в п. 1.4 (п.2.2.1); нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п.2.2.3 договору (п.2.2.2); позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових умовах) перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено трок кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п. 1.6 договору (п. 2.3.1.2) /а. с. 5-9/.
Відповідно до платіжного доручення № 28045730 від 27.05.2021 ТОВ Мілоан» перерахувало ОСОБА_1 кошти в розмірі 8000 грн згідно договору № 102760716 /а. с. 13/. 
Відповідно до відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором 102760716 позивачем нараховано відповідачу наступний розмір заборгованості : 8000 грн кредит; 1520 грн комісію за оформлення кредиту: 3000 грн проценти за 15 днів (п.1.5.2; розрахунок 200 х 15 днів); 24000 грн проценти за 60 днів (п.1.6; розрахунок 400 х 60 днів), всього 36520 грн /а. с. 13 зворотна сторона – 14/.
Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі (постанова КЦС ВС від 6.02.2019 у справі № 667/11010/14-ц).
Відповідачем не надано доказів про неправомірність нарахованої позивачем заборгованості по тілу кредиту (8000 грн) та процентам за договором про споживчий кредит (27000 грн), власного розрахунку не надано.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів надсилання електронного повідомлення на укладення електронного договору, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, реєстрації, створення особистого кабінету та проведення ідентифікації ОСОБА_1 при вході в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію»; доказів надання ОСОБА_1 кредиту за договором про споживчий кредит № 102760716 від 27.05.2021; колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки позивачем надано суду докази про перерахування відповідачу коштів в розмірі 8000 грн, заперечуючи даний доказ відповідач не надає доказів на його спростування, клопотання про витребування з АТ КБ «ПриватБанк» доказів здійснення переказу коштів відповідно до платіжного доручення № 28045730 відповідачем не заявлялось. 
У постанові ВС від 31.01.2024 у справі № 671/1832/20 зазначено, що отримання кредитних коштів не позивачем, а перерахування їх відповідачем на банківську карту ОСОБА_2 не може розцінюватись як доказ неукладення та/або непідписання вказаного договору. Ця обставина пов`язана з виконанням договору. Кредитний договір, укладений в електронній формі через інформаційнотелекомунікаційну систему кредитодавця з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є дійсним та рівнозначним договору в письмовій формі. Для підтвердження укладення такого договору достатньо доказів проходження позичальником процедури ідентифікації (надання паспортних даних, ІПН, телефону, email) та підписання договору шляхом введення одноразового ідентифікатора.
Укладання кредитного договору в електронному вигляді регулюється Законом України «Про електронну комерцію». Такий договір укладається шляхом акцепту оферти через інформаційно-телекомунікаційну систему, із застосуванням електронного підпису, зокрема — одноразового ідентифікатора. Електронний договір, підписаний у передбаченому законом порядку, прирівнюється до письмового.
Особа, що укладає електронний договір, має бути ідентифікована за допомогою особистих даних (паспорт, ІПН, телефон, банківська картка тощо). Відповідно до законодавства, факт входу користувача в особистий кабінет, подання заявки, акцепт умов та підтвердження через одноразовий ідентифікатор свідчать про волевиявлення на укладення договору.
Відповідачем не надано доказів, що у цій справі кредитний договір був укладений з порушенням вимог законодавства.
Необґрунтованими є також посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем неправомірно нараховано заборгованість по процентам за договором про споживчий кредит, після встановленого умовами договору строку кредитування. Аналіз змісту договору про споживчий кредит свідчить про те, що позивачем проценти нараховано відповідно до п.1.5.2 та п.1.6 договору, з урахуванням збільшеного строку кредитування (п. 2.3.1.2). 
Аргументи апеляційної скарги про те, що в пункті 1.5.1 договору про надання споживчий кредит передбачена сплата позичальником комісії за надання кредиту 1520 грн, яка нараховується за ставкою 19 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту, однак зазначений пункт не містить зазначення переліку банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з надання кредиту, а тому цей пункт є нікчемним, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу. 
У постанові ВС від 9.10.2024 у справі № 582/202/22 зазначено про те, що аналіз змісту договорів споживчий кредит № 4243448 та № 101161559 від 12.12.2021, укладених між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан», свідчить, що в них не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредитів, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, а тому ТОВ «Мілоан» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваних кредитних договорів, а тому положення договорів про споживчий кредит щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати комісії за надання кредиту, є нікчемними відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 1.5 договору про споживчий кредит № 102760716 від 27.05.2021, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , передбачено, що комісія за надання кредиту : 1520 грн, яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1).
Колегія суддів зазначає, аналіз змісту договору про споживчий кредит № 102760716 від 27.05.2021 свідчить, що в ньому не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредитів, що надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія, а тому ТОВ «Мілоан» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору про споживчий кредит, а тому положення п. 1.5 договору про споживчий кредит № 102760716 від 27.05.2021 щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту, є нікчемними відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Колегія суддів погоджується також з висновком суду першої інстанції про доведеність позивачем відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит № 102760716 від 27.05.2021, оскільки доказів того, що договір відступлення прав вимоги № 75-МЛ/Т від 19.08.2021, укладений між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», визнаний недійсними суду не надано. На аркуші справи 23 міститься акт приймання-передачі Реєстру Боржників від 19.08.2021 до договору відступлення прав вимоги № 75-МЛ/Т від 19.08.2021, підписаного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал». Відповідно до копії платіжної інструкції № 38034 від 19.08.2021 ТОВ «ФК «Кредит Капітал» здійснено оплату в розмірі 2497330,78 грн ТОВ «Мілоан» компенсації за придбання (відступленням) прав вимоги згідно п.7.1 договору відступлення права вимоги № 75-МЛ/Т від 19.08.2021 без ПДВ /а. с. 23 зворотна сторона/.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 1-4 частини першої статті 376 ЦПК України).
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заслуговує на увагу частково, рішення суду першої інстанції підлягає зміні з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит№ 102760716 від 27.05.2021 в розмірі 35000 грн, з них : 8000 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 27000 грн прострочена заборгованість за сумою відсотків.
В задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит № 102760716 від 27.05.2021 за комісією в розмірі 1520 грн слід відмовити. 
Щодо розподілу судових витрат.
Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
При поданні апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір в розмірі 2906,88 грн. Апеляційним судом задоволено апеляційну скаргу частково в розмірі 4,16 % (35000 х 100 : 36520 = 95,84 %; 100 = 95,84 %; 2906,88 х 4,16 % = 120,93).
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (частина десята статті 141 ЦПК України).
Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн.
Враховуючи те, що апеляційна скарга задоволена апеляційним судом частково, рішення суду першої інстанції зміні, положення частини десятої статті 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача різницю витрат по сплаті судового збору в розмірі 2200,70 грн (2422,40 х 95,84 % = 2321,63; 2321,63 – 120,93 = 2200,70 грн).
Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу (копія договору про надання правової (правничої) допомоги № 0605 від 6.05.2025, копія ордера № 1370094 серії № 1370094, копія акту № 1635 наданих послуг від 23.06.2025, копія детального опису наданих послуг до акту № 1635 від 23.06.2025 /а. с. 27 зворотна сторона – 29/) є законним та обґрунтованим, правових підстав для зменшення розміру витрат або відмови у їх стягненні апеляційний суд не вбачає. 
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково. 
Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 8.10.2025 змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит № 102760716 від 27.05.2021 в розмірі 35000 грн, з них: 8000 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 27000 грн прострочена заборгованість за сумою відсотків.
В задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит № 102760716 від 27.05.2021 за комісією в розмірі 1520 грн відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» судовий збір в розмірі 2200 (дві тисячі двісті) гривень 70 копійок.
В іншій частині (витрати на правничу допомогу) рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 8.10.2025 залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя   Л. О. Голота

Судді: С. Г. Копаничук 

В. В. Оніщук