П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

03 грудня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/26904/24	

Головуючий І інстанції: Іванов Е.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 30.12.2024р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
27.08.2024р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Херсонській області, в якому просив суд:
- визнати неправомірними дії ГУ ПФУ в Херсонській області стосовно не зарахування до його трудового стажу періодів роботи: з 01.04.2005р. по 15.01.2007р., з 04.05.2007р. по 20.11.2007р., з 21.03.2008р. по 19.04.2008р., з 21.04.2008р. по 16.10.2008р., з 22.05.2009р. по 30.11.2009р., а також з 29.04.2010р. по 01.11.2010р. на посаді теслі на території російської федерації в ТОВ «Поликом», ТОВ «Зодчий» та ПП ОСОБА_2 ;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області зарахувати періоди його роботи: з 01.04.2005р.     по 15.01.2007р., з 04.05.2007р. по 20.11.2007р., з 21.03.2008р. по 19.04.2008р., з 21.04.2008р. по 16.10.2008р., з 22.05.2009р. по 30.11.2009р., а також з 29.04.2010р. по 01.11.2010р. на посаді теслі на території російської федерації в ТОВ «Поликом», ТОВ «Зодчий» та ПП ОСОБА_2 до загального трудового стажу і призначити йому пенсію за віком із нарахуванням та виплатою недоотриманої суми пенсії з 14.10.2023р.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення їй пенсії за віком. Однак, ГУ ПФУ в Херсонській області було відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю у нього необхідного страхового стажу. ОСОБА_1 наголошує на тому, що відмова відповідача, на його переконання, є протиправною і порушує право на гідне пенсійне забезпечення, що передбачене чинним законодавством.
Відповідач, у свою чергу, надав до суду першої інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року (ухваленим                    в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 29.04.2024р. як заяви про призначення пенсії та неприйняття відповідного адміністративного рішення відповідно до процедури встановленої Законом України «Про адміністративну процедуру». Зобов`язано ГУ ПФУ в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.04.2024р. про розгляд заяви про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення із урахуванням висновків суду. В решті позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з ГУ ПФУ в Херсонській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1211,20 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, ГУ ПФУ в Херсонській області 30.01.2025р. подало апеляційну скаргу, в якій зазначило, що судом при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим просило скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.12.2024р. і прийняти нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2025р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Херсонській області та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
03.03.2025р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечував щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
05.03.2025р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом 2-ї інстанції можуть бути розглянуті в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.
10.10.2023р. позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) подав до територіального органу ПФУ заяву про призначення «пенсії за віком» у відповідності до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка, за принципом екстериторіальності, була передана на розгляд до ГУ ПФУ в Житомирській області.
17.10.2023р. за результатами розгляду вказаної заяви, ГУ ПФУ в Житомирській області прийнято рішення №211530007437 - про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 30 років. 
За цим рішенням пенсійного органу страховий стаж позивача склав лише 21 рік 10 місяців 04 дні.
Зі змісту вказаного рішення також вбачається, що до страхового стажу позивача не було зараховано період навчання - з 01.09.1982р. по 15.06.1990р., згідно з дипломом серії НОМЕР_1 від 30.06.1990р., оскільки період навчання перетинається з періодом проходження ним військової служби. Для зарахування періоду навчання до страхового стажу запропоновано надати уточнюючі довідки визначені «Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (затв. постановою КМУ від 12.08.1993р. №637).
Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу зараховано усі інші періоди. 
Також у спірному рішенні зазначено, що позивач матиме право на пенсійну виплату з 14.10.2028р. або при набутті необхідного страхового стажу.
24.10.2024р. відповідач інформаційним листом №2100-0304-8/34815 повідомив ОСОБА_1 про прийняте рішення по його заяві, в якому вказав, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01.04.2005р. по 15.01.2007р., з 04.05.2007р. по 20.11.2007р., з 21.03.2008р. по 19.04.2008р., з 21.04.2008р. по 16.10.2008р., 22.05.2009р. по 30.11.2009р., з 29.04.2010р. по 01.11.2010р., оскільки він працював на підприємствах, які розташовані на території російської федерації.
30.10.2023р. через портал електронних послуг ПФУ (електронний кабінет) позивач подав заяву із копією документу про вищу освіту та архівною довідкою від 08.01.2024р.
14.11.2023р. ГУ ПФУ в Херсонській області надав відповідь, якою запропонував позивачу надати уточнюючу довідку для підтвердження періоду навчання за денною формою навчання. Також, відповідач вдруге повідомив, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи в російській федерації, а саме: з 01.04.2005р. по 15.01.2007р., з 04.05.2007р. по 20.11.2007р., з 21.03.2008р. по 19.04.2008р., з 21.04.2008р. по 16.10.2008р., з 22.05.2009р. по 30.11.2009р. та з 29.04.2010р. по 01.11.2010р., так як російська федерація припинила з 01.01.2023р. участь в Угоді від 13.03.1992р.
Позивач в січні 2024р. отримав уточнюючу довідку щодо денної форми навчання.
На запит ГУ ПФУ в Херсонській області щодо з`ясування періодів навчання позивача надійшла довідка Української інженерно-педагогічної академії від 29.02.2024р. №105-29-05 із зазначенням періодів навчання за денною формою та періоду перебування в академічній відпустці, про те, що позивач був зарахований 1 курс денної форми навчання машинобудівного факультету Українського заочного політехнічного інституту (наказ на зарахування №333е від 23.08.1982р.), закінчив навчання студентом 5 курсу та отримав диплом НОМЕР_1 (наказ про видачу диплому №201е від 21.06.1990р.). Позивачу була надана академічна відпустка у зв`язку проходженням строкової служби (наказ №656 наказ від 29.12.1984р.), повернення на навчання (наказ №59 від 25.02.1987р.). 
Український заочний політехнічний інститут був перейменований у Харківський інженерно-педагогічний інститут. При цьому, на даний час Харківський інженерно-педагогічний інститут іменується Українською інженерно-педагогічною академією. 
У відповідності з рішенням акредитаційної комісії України, протокол №109 від 03.06.2014р. та наказу Міністерства освіти і науки України №2323Л від 11.06.2014р., Українська інженерно-педагогічна академія відноситься до Вищих навчальних закладів IV рівня акредитації.
22.03.2024р. листом №2100-0202-8/13246 відповідач запропоновував позивачу для визначення права на призначення пенсії за віком з урахуванням додаткових документів надати нову заяву про призначення пенсії відповідно до «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (затв. постановою Правління ПФУ від 25.11.2005р. №22).
29.04.2024р. ОСОБА_1 подав до відповідача заяву, в якій просив розглянути його заяву про призначення пенсії за віком та зарахувати до стажу його роботу в російській федерації в період з 2005р. по 2010р.
28.05.2024р. відповідач надав позивачу відповідь №4839/с-02/8-2100/24, в якій повідомив про вже прийняте рішення від 10.10.2023р. про відмову у призначенні йому пенсії та роз`яснив порядок подачі заяви про призначення пенсії.
08.07.2024р. позивач подав скаргу до ПФУ, на яке йому листом №6575-5859/С-02/8-2100/24 від 31.07.2024р. надана відповідь, в якій вказано про те, що скарга на адміністративний акт подається протягом 30-ти днів з дня доведення його до відома зацікавленої особи.  
Не погодившись з такими діями та рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою. 
Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог, визнавши при цьому бездіяльність ГУ ПФУ в Херсонській області відносно не розгляду заяви ОСОБА_1 від 29.04.2024р. як заяви про призначення пенсії та неприйняття відповідного адміністративного рішення згідно з процедурою, встановленою Законом України «Про адміністративну процедуру», протиправною.
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.
За змістом ч.1 ст.92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовуються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV.
Частиною 1 ст.9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За визначенням, наведеним у ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч.4 цієї статті, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим же Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Так, як вбачається із матеріалів даної справи, підставою для неврахування спірних періодів роботи ОСОБА_1 (періоди з 01.04.2005р. по 15.01.2007р., з 04.05.2007р. по 20.11.2007р., з 21.03.2008р. по 19.04.2008р., з 21.04.2008р. по 16.10.2008р., з 22.05.2009р. по 30.11.2009р., з 29.04.2010р. по 01.11.2010р.) став факт припинення участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р. (починаючи з 01.01.2023р.).
Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційних скарг, судова колегія насамперед звертає увагу, що у відповідності до вимог ст.48 Кодексу законів про працю України, норми якої кореспондуються з ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. 
Вказаним нормам відповідає також і п.1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637), за приписами якого, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби або навчання, а також архівними установами.
Пунктами 3 та 20 зазначеного Порядку регламентовано, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи чи містяться неправильні або ж неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового  стажу приймаються дані, що наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії       на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (Додаток №5). У довідці повинно бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Тобто, законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У свою чергу, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне   у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої, або ж необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.02.2018р. у справі №234/13910/17, від 07.03.2018р. у справі №233/2084/17, від 04.03.2020р. у справі №367/945/17, від 27.04.2020р. у справі №367/4230/17 та від 23.09.2021р. у справі №227/4273/16-а.
Так, як вбачається зі змісту трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , в ній зазначені наступні     періоди роботи: з 01.04.2005р. по 15.01.2007р. на посаді тесляра ТОВ «Поліном» (країна реєстрації РФ), з 04.05.2007р. по 20.11.2007р. на посаді тесляра ТОВ «Зодчий» (країна реєстрації РФ), з 21.03.2008р. по 19.04.2008р., з 21.04.2008р. по 16.10.2008р.   на посаді тесляра у ПП ОСОБА_2 (країна реєстрації РФ).
Згідно ж записів трудової книжки серії НОМЕР_3 , позивач також працював з 22.05.2009р.  по 30.11.2009р. та з 29.04.2010р. по 01.11.2010р. на посаді тесляра у ПП ОСОБА_2 (країна реєстрації РФ).
Колегія суддів наголошує, що на час здійснення позивачем трудової діяльності у відповідний період діяла Угода про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р., укладена в тому числі між Україною та РФ, у відповідності до якої, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць Угоди здійснюється за нормами законодавства держави, на території якої вони проживають.
Метою Угоди - є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань «відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди». 
Держави-учасниці вказаної Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.
Статтею 5 Угоди передбачено, що вона поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.
Згідно з ч.2 ст.6 Угоди, для встановлення права на пенсію, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.
За приписами ч.2 ст.13 Угоди, пенсійні права громадян держав-учасників Угоди, що виникли у відповідності до положень даної Угоди, не втрачають своєї сили і в разі його виходу з цієї Угоди держави-учасника, на території якого вони проживають.
У контексті обставин даної справи системний та цільовий способи тлумачення вказаних норм дають судовій колегії підстави дійти висновку, що денонсація Угоди від 13.03.1992р. російською федерацією означає лише те, що Угода припинила породження зобов`язань російської федерації у майбутньому, проте жодним чином не впливає на права, зобов`язання або ж юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що спірний період роботи ОСОБА_1 був належним чином підтверджений записами у трудовій книжці (що, власне, і не спростовувалося відповідачем), а отже й підстави для неврахування його до страхового стажу були відсутні. 
Питання ж подання та оформлення документів для призначення пенсій, яке висвітлювалося відповідачем в апеляційній скарзі, врегульовано «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV» (затв. постановою правління ПФУ від 25.11.2005р. №22-1)
Позиція Верховного Суду стосовно застосування зазначеного Порядку сформована, зокрема, у постановах від 13.02.2018р., 20.02.2018р., 27.03.2018р., 07.09.2018р. 19.09.2018р. та 20.09.2018р. (справи №766/6029/17, №296/3579/17, №560/1073/17, №640/12426/17, №562/3048/16-а, №803/1569/16, №806/215/17, №806/2479/16 та №320/8057/16-а(2а/320/300/16) відповідно).
Відповідно до п.1.1. вказаного вище Порядку, заява про призначення, перерахунок, поновлення, продовження пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (згідно бланків, доданих до Порядку), тощо подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України або через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України або засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до «Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України» (затв.  постановою правління ПФУ від 30.07.2015р. №13-1).
За змістом п.п.1.8, 1.9 Порядку №22-1, днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням      із одного виду пенсії на інший, поновленням, продовженням виплати пенсії, припиненням перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отриманням пенсії за місцем фактичного проживання, продовженням виплати пенсії за довіреністю, виплатою частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплатою пенсії за шість місяців наперед у зв`язку із виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведенням виплати пенсії за новим місцем проживання, у зв`язку із працевлаштуванням (звільненням), початком (припиненням) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, припиненням виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія - дата реєстрації заяви зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).
Особам, які одержують пенсію, призначену за іншими законами, або допомогу, призначену органами соціального захисту населення, пенсія призначається з дати виникнення права на неї з урахуванням п.1.8 цього розділу.
Крім того, слід зазначити, що постановою Правління ПФУ «Деякі питання впровадження електронних пенсійних справ на базі централізованих інформаційних технологій» від 14.12.2015р. №25-1 встановлено, що Порядок №22-1 застосовується з урахуванням того, що: із заявами про призначення пенсії до управлінь Пенсійного фонду України у Вінницькій, Донецькій, Київській та Херсонській областях, починаючи з 01.01.2016р.; в Запорізькій, Кіровоградській, Миколаївській, Черкаській, Чернівецькій, Хмельницькій областях і в м.Києві - з 01.06.2016р.; у Дніпропетровській, Закарпатській, Івано-Франківській, Луганській, Львівській, Полтавській, Тернопільській та Харківській областях - з 01.07.2016р.; у Волинській, Житомирській, Одеській, Рівненській, Сумській та Чернігівській областях - з 01.08.2016р., можуть звертатися особи, які проживають (зареєстровані) в цих адміністративно-територіальних одиницях, незалежно від території обслуговування таких органів; заява та інші подані документи скануються зазначеними органами із використанням технічних засобів, засвідчуються кваліфікованим електронним підписом та зберігаються в електронній пенсійній справі як копії документів, на підставі яких призначено пенсію.
Таким чином, законодавець визначив альтернативні способи подачі заяв до органів з питань призначення пенсій.
Відповідно до вимог п.4.1 Порядку №22-1, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.
Згідно з п.4.2 Порядку №22-1, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб:
ідентифікує заявника (його представника);
надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;
реєструє заяву, перевіряє зміст та належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;
уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01.01.2004р., що можуть бути зараховані до страхового стажу;
проводить опитування свідків для підтвердження стажу у відповідності до п.п.17-19 Порядку підтвердження наявного стажу роботи. Опитування свідків проводиться згідно із п.12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії;
з`ясовує наявність у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;
повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;
сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;
надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з п.2.28 розділу II цього Порядку;
повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;
повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів (п.4.3 Порядку №22-1).
У силу п.4.7 Порядку №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.
Подібні норми містяться у Законі України «Про адміністративну процедуру» від 17.02.2022р. №2073-IX. 
Зокрема, ст.36 Закону № 2073-IX передбачає, що адміністративне провадження відповідно до цього Закону розпочинається, зокрема, за заявою особи щодо забезпечення реалізації її права, свободи чи законного інтересу або виконання нею визначеного законом обов`язку, у тому числі щодо отримання адміністративної послуги.
Згідно з ч.1 ст.40 цього Закону, заява повинна містити:
найменування адміністративного органу, до якого вона подається;
відомості, достатні для встановлення особи заявника, його контактні дані (прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) або найменування особи, адреса місця проживання/перебування, місцезнаходження, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, інші контактні дані). У разі подання заяви представником заявника в ній додатково зазначаються такі самі відомості стосовно представника;
зміст вимоги заявника;
дату складення заяви.
Законодавством можуть бути встановлені додаткові вимоги до змісту заяви.
Відповідно до положень ст.ст.42-43 Закону №2073-IX, заява реєструється адміністративним органом в день її надходження.
Відмова в реєстрації заяви не допускається. 
Адміністративний орган у день надходження заяви на вимогу заявника або його представника видає (надсилає) йому письмове підтвердження реєстрації його заяви із зазначенням дати та номера реєстрації, крім випадків, якщо справа вирішується в момент подання заяви. 
Реєстрація заяви, поданої в електронній формі, підтверджується автоматично надісланим електронним повідомленням.
У разі якщо заяву подано з порушенням встановлених законодавством вимог, посадова особа адміністративного органу, яка розглядає справу, приймає рішення про залишення заяви без руху. Адміністративний орган надсилає заявнику письмове повідомлення про залишення заяви без руху протягом трьох робочих днів з дня отримання заяви, а в разі особистого звернення із заявою негайно (за можливості) вручає під розписку таке повідомлення особі, яка подала заяву, безпосередньо в адміністративному органі.
У повідомленні про залишення заяви без руху зазначаються виявлені недоліки з посиланням на порушені вимоги законодавства, спосіб та строк усунення недоліків, а також способи, порядок та строки оскарження рішення про залишення заяви без руху.
Адміністративний орган встановлює строк, достатній для усунення заявником виявлених недоліків. За клопотанням заявника адміністративний орган може продовжити строк усунення виявлених недоліків.
Необґрунтоване залишення заяви без руху не допускається.
У разі усунення виявлених недоліків у строк, встановлений адміністративним органом, заява вважається поданою в день її первинного подання. 
При цьому, строк розгляду справи продовжується на строк залишення заяви без руху.
Не допускається повторне залишення без руху заяви, в якій усунуто виявлені недоліки, зазначені в повідомленні про залишення заяви без руху.
Таким чином, аналізуючи положення Закону №2073-ІХ, колегія суддів доходить висновку, що відмова суб`єкта владних повноважень у вчиненні дій щодо розгляду звернення особи виключно з формальних підстав, без дотримання процедури залишення заяви без руху у разі наявності відповідних підстав, є прямим порушенням цього Закону. Така бездіяльність адміністративного органу суперечить як меті, так і змісту адміністративного провадження, що має забезпечувати ефективну, доступну та справедливу реалізацію прав особи у публічно-правових відносинах.
З урахуванням змісту вищезазначених положень та контексту спірних відносин, колегія суддів доходить висновку про те, що особа, яка претендує на перерахунок пенсії, наділена правом звернення до органу пенсійного фонду із відповідною заявою разом з доданими до неї документами, скориставшись бланком такої заяви та одним із способів її подання, що визначені Порядком №22-1. Результат розгляду порушеного у зверненні питання щодо призначення пенсії, згідно положень цього Порядку, має бути оформлений розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі рішення (розпорядження) органу, що призначає пенсію, про призначення або відмову в призначенні із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження, яке за загальним правилом має бути прийнято не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Як зазначило ГУ ПФУ в Херсонській області в апеляційній скарзі, заява, подана позивачем, не відповідає встановленій Порядком №22-1 формі, що унеможливлює здійснення перерахунку пенсії позивачу.
Водночас, з такими доводами колегія суддів не погоджується і вказує таке.
Вирішуючи питання правомірності не розгляду органом пенсійного фонду заяви, форма якої не відповідає тій, яка встановлена Порядком №22-1, у постанові від 27.11.2019р. у справі №748/696/17 суд вказав, що важливим при вирішенні спірних відносин є зміст зазначеної заяви, який очевидно дає змогу оцінити намір заявника. Крім того, вказав, що важливим є також долучення позивачем до заяви документів, які подаються саме при призначенні пенсії.
На цій підставі Суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність органу пенсійного фонду і вказав, що відмовивши позивачу в розгляді його заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача як пенсіонера (соціальної групи населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій у частині соціального захисту).
Аналогічний підхід до вирішення подібних правовідносин застосований Верховним Судом у постановах від 30.05.2018р., від 27.11.2019р., від 26.02.2020р., від 16.12.2021р. та від 09.08.2023р. (справи №537/3480/17, №748/696/17, №541/543/17-а, №500/1879/20, №520/5045/2020 відповідно).
Крім того, у постанові від 23.09.2024р. у справі №620/2027/23 Верховний Суд, розглянувши спір щодо можливості подання заяви про призначення пенсії у формі, що передбачена Законом України «Про звернення громадян», наголосив, що доступ до соціальних прав, зокрема права на призначення пенсії, є важливим аспектом забезпечення гідного життя громадян. У цьому контексті можливість подання заяви у довільній формі є ключовим елементом, що спрощує процес отримання пенсійного забезпечення та сприяє реалізації такого конституційного права.
З усталеної практики Верховного Суду вбачається, що ключове значення при вирішенні спорів щодо призначення чи перерахунку пенсії має зміст звернення, що дає змогу об`єктивно встановити волю заявника, а не виключно формальне дотримання затвердженої бланкової форми. Зазначені позиції послідовно наголошують, що надмірний формалізм у сфері соціального забезпечення є неприпустимим  та призводить до безпідставного обмеження конституційних прав.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів в повному обсязі погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що право особи на звернення за перерахунком пенсії є складовою права на соціальне забезпечення, гарантованого Конституцією України (ст.46) та законодавством у сфері пенсійного забезпечення. Незважаючи на формальні вимоги до заяви, визначені Порядком № 22-1, її зміст має відігравати ключову роль при оцінці дійсного волевиявлення особи.
Колегія суддів уважає, що формальне посилання відповідача на невідповідність поданої заяви вимогам форми, передбаченої Порядком №22-1, без надання оцінки її суті, суперечить засадам справедливості, розумності та пропорційності. Такий підхід ставить формальність вище змісту та суті права, що є несумісним із принципом пріоритетності прав і свобод людини у сфері соціального забезпечення над формою відповідного волевиявлення.
Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 28.10.2025р. у справі №340/686/25.
Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі відповідача. 
Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж  Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.
З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційних скарг, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 03.12.2025р.

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                                                           Ю.В. Осіпов 

Судді:                                                                                                          М.П. Коваль 

                                                                                                                   В.О. Скрипченко