Справа № 466/7582/25
Провадження № 2/466/3236/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 грудня 2025 року м. Львів
Шевченківський районний суд м. Львова
в складі: головуючого – судді Ковальчука О.І.
з участю секретаря Пилипців О.-І.І.
представника позивача, адвоката Кульматицької Г.Я.
представника відповідача Астаф`євої І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ «АТ «Укргазбанк», третя особа Донецький відділ державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про усунення перешкод та скасування арешту
ВСТАНОВИВ : 
14.08.2025 року адвокат Кульматицька Г.Я. звернулася до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ «АТ «Укргазбанк», третя особа Донецький відділ державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про усунення перешкод та скасування арешту, в якому просить суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобілем марки NІSSAN, моделі Х ТRAIL, легковий універсал, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_1 , коричневого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, шляхом: зобов`язання Донецький відділ державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції припинити чинність арешту та скасувати інші заходи примусового виконання рішення (розшук) у виконавчому провадженні №19507177, в тому числі, але не виключно припинити чинність арештів щодо належного позивачам автомобіля марки NІSSAN, моделі Х ТRAIL, легковий універсал, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_1 , коричневого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, а також скасувати наявне відносно автомобіля - марки NІSSAN, моделі Х ТRAIL, легковий універсал, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_1 , обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна стосовно належного позивачам рухомого майна.
В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що позивачі – ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є співвласницями автомобіля марки NІSSAN, моделі Х ТRAIL, легковий універсал, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_1 , коричневого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску (далі за текстом – «автомобіль»), як спадкоємці до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . До цієї позовної заяви додано копії відповідних свідоцтв про право на спадщину. 
Представником ОСОБА_1 , адвокатом Кульматицькою Галиною Ярославівною, було скеровано на адресу до Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції адвокатський запит стосовно наявності виконавчих проваджень щодо ОСОБА_3 як боржника із наданням належним чином засвідчених копій виконавчих документів та інших матеріалів відповідних виконавчих проваджень, інформацію щодо припинення чинності усіх арештів майна боржника та скасування будь-яких інших заходів примусового виконання рішень щодо ОСОБА_3 , інформацію щодо чинних арештів майна боржника та/або будь-яких інших заходів примусового виконання рішень щодо ОСОБА_3 із зазначенням причин та підстав чинності таких, в тому числі у разі наявності не скасованих. 
Із відповіді Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16.08.2024 року №22.7-34819, копію якого додає до цієї позовної заяви, стало відомо про наявність виконавчих проваджень, відомості щодо яких були відсутні при здійсненні пошуку в Автоматизованій системі виконавчих проваджень (далі «АСВП», «Система») в порядку загального доступу. 
Так, згідно з інформацією, наданою у відповіді Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на вищевказаний запит, за даними АСВП наявне, зокрема виконавче провадження №19507177 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріусу Донецького міського нотаріального округу, Тупицька Ю.Ю. від 11.05.2010 №823 (далі виконавчий напис) щодо звернення стягнення на майно - автомобіль марки NІSSAN, моделі Х ТRAIL, легковий універсал, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_1 , коричневого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, що належить згідно зі свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , виданим ВРЕР № 3 м. Донецька УДАІ ГУ МВСУ в Донецькій області 23.04.2008 року, ОСОБА_3 для задоволення вимог публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" у розмірі 200 014,09 грн. та витрат за вчинення виконавчого напису у розмірі 2 000,00 грн. 
27.05.2010 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (з накладенням арешту на майно боржника). 
28.01.2011 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно п.4 ч.1 ст.47 (стягувач перешкоджає провадженню або не здійснює авансування).( 24.01.2011 року на адресу стягувача направлено листа з пропозицією щодо авансування витрат на проведення виконавчих дій пов`язаних з оцінкою майна боржника. 
26.01.2011 року на адресу відділу ДВС надійшов лист представника стягувача за довіреністю, у якому останній відмовляється від авансування витрат виконавчого провадження, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа;).
Законами України “Про боротьбу з тероризмом”, “Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції” та ін. визначаються тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. 
07.11.2014 розпорядженням Кабінету Міністрів України №1085-р було затверджено перелік населених пунктів (зона АТО), на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. У зв`язку з чим виконавчі дії на тимчасово неконтрольованій території не проводяться. Подальше проведення виконавчих дій неможливо у зв`язку з тим, що матеріали виконавчого провадження перебувають на території на якій на даний час проводиться активна фаза АТО, а відділ державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції в м. Донецьк переміщено на територію, підконтрольну Українській владі. Згідно п. 9 ст. 47 Закону України “Про виконавче провадження” виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
Вищевказаним листом-відповіддю Донецький ВДВС у Донецькому районі Донецької області фактично відмовив у знятті арештів в межах виконавчого провадження 19507177 з посиланням на пункт п`ятий статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» а також на те, що вищевказані виконавчі провадження, матеріальна технічна база та інше майно відділу ДВС знаходиться за місцем їх попереднього реєстрації на непідконтрольній тимчасово України території, здійснити вивезення майна та виконавчих проваджень не уявляється можливим, місто Донецьк відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (Розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 № 1085-р), матеріально - технічна база, архів, акти утилізації завершених виконавчих проваджень та документація відділу ДВС залишились за попереднім місцем реєстрації відділу. 
Таким чином, незважаючи на те, що вищевказаного провадження на теперішній час не існує в об`єктивній реальності, воно вже давно закінчене, стягнення за вищевказаним виконавчим провадженням неможливе, заходи примусового виконання рішень (арешти, розшук) за вказаним виконавчим провадження досі не припинено. 
Відомості щодо вищевказаного, давно закінченого та фізично втраченого державою виконавчого провадження навіть відсутні в автоматичній системі виконавчих проваджень, ані попередній власник – ОСОБА_3 , ані теперішні власниці – ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не є боржниками в жодному виконавчому провадженні, що підтверджується відповідною інформацією, доданою до позовної заяви. 
Позивачі вважають, що не зняття усіх обтяжень, що накладені в межах виконавчого провадження 19507177 створює перешкоди для позивачів як власників вищевказаного автомобіля на користування таким та порушує конституційне право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю (стаття 41 Конституції України) та є порушенням статті 1 Першого протоколу (право власності) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З врахуванням вищевикладеного, змушені звернутися до суду.
Представник позивача, адвокат Кульматицька Г.Я. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Просила позовну заяву задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача Астаф`єва І.В. в судовому засіданні позов заперечила, підтримавши письмовий відзив на позовну заяву, долучений до матеріалів справи. Просила у задоволенні позову відмовити. 
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи.
Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. 
Судом встановлено, що 24.04.2008 року укладено кредитний договір № 2203/962 між Пат «Укргазбанк» та ОСОБА_3 . У відповідності до умов , пунктів 1.1., 1.4., Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит в сумі 28 554,46 дол. США на строк з 24 квітня 2008 року по 23 квітня 2015 року, зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 12,5% річних, на придбання автомобіля марки NISSAN, моделі X TRALL, 2008 року випуску. 
З метою забезпечення виконання зобов`язань по Кредитному договору в заставу Банку було передано рухоме майно, а саме: автомобіль марки NISSAN, моделі X TRALL, 2008 року випуску, тип - легковий універсал, колір коричневий, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (стаття 572 ЦК України та стаття 1 Закону України «Про заставу»).
Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі ліквідації юридичної особи заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов`язання, забезпеченого заставою.
Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частини перша, друга статті 590 ЦК України).
Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли в установленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.
Заочним рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 07 листопада 2018 року у справі № 225/4493/18, позов ПАТ «Укргазбанк» задоволено та ухвалено стягнути з ОСОБА_3 заборгованість, що існувала станом на 20.04.2018 року, в сумі 6 500,64 доларів США, з яких: заборгованість по кредиту прострочена 4 279,84 долари США; заборгованість по процентам прострочена 2 220,80 доларів США.
Постановою Донецького апеляційного суду від 21.09.2020 року, заочне рішення Дзержинського міського суду від 07 листопада 2018 року скасовано. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 2203/962 від 24.04.2008 року в сумі 2712,93 доларів США (дві тисячі сімсот дванадцять, 93).
В порядку примусового виконання рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 07 листопада 2018 року у справі № 225/4493/18 було відкрито два виконавчі провадження: ВП 59264833 з примусового виконання виконавчого листа 2/225/1105/2018 від 07.12.2018 року, стягнуто з пенсії боржника на користь ПАТ «АБ «УКРГАЗБАНК» 15998,48 грн., закінчено 28.07.2021 року на підставі пункту п`ятого частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню; ВП 66316598 з примусового виконання виконавчого листа № 2/225/1105/2018 від 05.10.2020 року, сума коштів, що підлягає стягненню за виконавчим документом – 73845,95 грн., резолютивна частина виконавчого документу – стягнути з ОСОБА_3 73 845,95 грн.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
15.05.2023 року за вих. 525/95/2023 на адресу Третьої Львівської державної нотаріальної контори Банком було направлено повідомлення про наявність кредиторської заборгованості, в якому вказано про наявність зобов`язань померлого Позичальника перед Банком. У повідомленні вказано про наявність у померлого Позичальника заборгованості за Кредитним договором, що станом на 18 квітня 2023 року (дату смерті Позичальника) складала – 8 617,78 доларів США, з яких: 4 279,84 дол. США - прострочена заборгованість за кредитом; 4 337,94 дол. США – прострочена заборгованість за процентами.
Від Третьої Львівської державної нотаріальної 04.07.2023 року отримано відповідь, за вих. № 1096/03-14 від 05.06.2023, згідно якої на підставі повідомлення Банку, що є кредитором спадкодавця, заведено спадкову справу № 323/2023 до майна померлого ОСОБА_3 . 
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 червня 2024 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку спадкового майна, автомобіля марки NISSAN, моделі X TRALL, 2008 року випуску, тип - легковий універсал, колір коричневий, реєстраційний номер НОМЕР_2 . 
Так, спадкоємці були ознайомлені із вимогою Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» № 525/95/2023 від 15.05.2023 р., що надійшла на адресу Третьої Львівської державної нотаріальної контори 30.05.2024 року.
Крім того, з ухвали Самарського районного суду м. Дніпра від 03.11.2025 по справі №206/1634/25 встановлено наступне.
09.04.2024р. старшим державним виконавцем Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Богельською Людмилою Володимирівною, при примусовому виконанні виконавчого листа №2/225/1105/18, №225/4493/18 виданого 05.10.2020 Дзержинським міським судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_3 РНОКПП: НОМЕР_5 на користь АБ «УКРГАЗБАНК» грошової суми у розмірі 73845,95 грн., з ОСОБА_3 який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, керуючись п. 3 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження».
Постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження була вмотивована наступними обставинами: борг не виконано у зв`язку зі смертю боржника (актовий запис № 2473 від 18.04.2023) ураховуючи викладене, керуючись вимогами п. 3 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження з примусового виконання: закінчити. 
11.07.2024 року старшим державним виконавцем Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Богельською Людмилою Володимирівною, була винесена Постанова про скасування процесуального документу, якою остання скасувала документ «Постанову про закінчення виконавчого провадження» від 09.04.2024, що видана ОСОБА_4 при примусовому виконанні: виконавчого листа №2/225/1105/18, №225/4493/18 виданого 05.10.2020 Дзержинським міським судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_3 РНОКПП: НОМЕР_5 на користь АБ «УКРГАЗБАНК» грошової суми у розмірі 73845,95 грн.
Відповідно до витягу з інформації до виконавчого провадження у типі скасування постанови від 09.04.2024 року по ВП № 66316598 зазначено: «Помилка виконавця».
Отже ухвалою Самарського районного суду м. Дніпра від 03.11.2025 по справі №206/1634/25, визнано неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Краматорського відділ державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Богельської Людмили Володимирівни, яка полягає у не стягненні заборгованості в розмірі 2712,93 доларів США з виконання виконавчого листа №2/225/1105/18, № 225/4493/18, виданий 05.10.2020 Дзержинським міським судом Донецької області, про стягнення з боржник ОСОБА_3 РНОКПП: НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Визнано неправомірною та скасовано постанову старшого державного виконавця Краматорського відділ державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Богельської Людмили Володимирівни про закінчення виконавчого провадження №66316598 від 11.07.2024 р. Визнано неправомірною та скасовано постанову старшого державного виконавця Краматорського відділ державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Богельської Людмили Володимирівни про скасування процесуального документу від 11.07.2024 року у ВП № 66316598.
Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.
Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.
Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені ухвалою Самарського районного суду м. Дніпра від 03.11.2025 по справі №206/1634/25, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, відповідно до якої скасовано постанови про закінчення виконавчого провадження про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 . 
Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно із статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майно.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частина перша, абзац перший частини другої статті 319 ЦК України).
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 321 ЦК України).
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Частиною 1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Системний аналіз зазначених норм права свідчить, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а правовстановлюючим документом на спадкове майно є свідоцтво про право на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
В спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини.
Вищезазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 23 січня 2012 року (справа №6-164цс12), відповідно до якої, в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини.
Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.
Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України).
Тобто, спадкоємець, який прийняв спадщину, але ще не отримав свідоцтво про право на спадщину, може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України, зокрема, і шляхом звільнення спадкового майна з-під арешту, а надто, коли такий арешт перешкоджає оформленню спадкових прав.
В спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння, та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України, зокрема і шляхом звільнення спадкового майна з- під арешту (постанова Верховного Суду України від 23.01.2013).
Як передбачено статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Позов власника майна про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов) відповідає способу захисту, визначеному у пункті 3 частини другої статті 16 ЦК України, – припинення дії, яка порушує право. Цей спосіб захисту пов`язаний зі вчиненням іншою особою незаконних дій, спрямованих на порушення права, належного особі. Однієї з умов застосування негаторного позову є відсутність між сторонами спору договірних відносин.
Віндикаційний позов належить до речово-правових способів захисту; захищає право власності в цілому, оскільки він пред`являється у тих випадках, коли порушено права володіння, користування та розпорядження одночасно.
Сторонами у віндикаційному позові є власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний).
Як зазначено в постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 703/1191/20 (провадження № 61-19324 св 21), віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо;(б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом.
З урахуванням специфіки речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку.
У постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 752/4033/16-ц, провадження № 61-13656 св 20, вказано, що «аналіз статті 387 ЦК України свідчить, що віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом. Належним відповідачем у віндикаційному позові є володіючий невласник».
Отже, право власності дійсно є непорушним, але для застосування віндикації принципове значення, крім підтвердження такого права власності, має і встановлення особи, яка протиправно, тобто без будь-яких правових підстав, фактично володіє витребуваною річчю, бо саме вона має відповідати за позовом, виконувати рішення суду в разі його задоволення, й нести негативні наслідки порушення прав позивача.
Натомість судом встановлено, що позивачами не було доведено належними та допустимими доказами протиправність дій відповідача, зокрема і чинення перешкод в користуванні позивачами спірним транспортним засобом.
Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
У постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі №569/17603/18 та від 22 грудня 2021 року у справі № 634/292/21 зазначено, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до частини третьої статті 37 зазначеного Закону арешт із майна знімається у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону. Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають.
Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішення, встановлених цим Законом, не упереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження та їх клопотання.
Згідно вказаного Закону України державний виконавець зобов`язаний використовувати наданні йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.
У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, він знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.
Тобто, законодавець пов`язує можливість звернення особи з даним позовом у разі порушення права власності на майно, на яке накладено арешт.
За правилами ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. 
Виконання судового рішення - це завершальна стадія цивільного судочинства у процесі реалізації захисту цивільних прав, а тому невиконання судових рішень, що є остаточними, обов`язковими для виконання, є порушенням права на справедливий суд, яке захищено статтею 6 Конвенції.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що арешти на автомобіль марки NІSSAN, моделі Х ТRAIL, легковий універсал, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_1 , коричневого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску накладено в рамках виконавчих проваджень, в яких позивачі є боржниками за зобов`язаннями спадкодавця ОСОБА_3 , тобто є незавершені виконавчі провадження, в матеріалах справи відсутні докази того, що на даний час рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 07 листопада 2018 року виконано, постанову старшого державного виконавця Краматорського відділ державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Богельської Людмили Володимирівни про закінчення виконавчого провадження №66316598 від 11.07.2024р. скасовано рішенням суду, а тому суд приходить до висновку, що позивачами не доведено належними та допустимими доказами наявності підстав для припинення чинності арештів щодо автомобіля марки NІSSAN, моделі Х ТRAIL, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не підлягають до задоволення.
Відповідно до частин першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивачів.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ :
у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ «АТ «Укргазбанк», третя особа Донецький відділ державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про усунення перешкод в користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобілем марки NІSSAN, моделі Х ТRAIL, легковий універсал, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_1 , коричневого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, шляхом зобов`язання Донецький відділ державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції припинити чинність арешту та скасувати інші заходи примусового виконання рішення (розшук) у виконавчому провадженні №19507177, в тому числі, але не виключно припинити чинність арештів щодо належного позивачам автомобіля марки NІSSAN, моделі Х ТRAIL, легковий універсал, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_1 , коричневого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, а також скасувати наявне відносно автомобіля - марки NІSSAN, моделі Х ТRAIL, легковий універсал, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_1 , обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна стосовно належного позивачам рухомого майна - відмовити. 
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП – НОМЕР_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП – НОМЕР_7 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ПАТ «АТ «Укргазбанк», ЄДРПОУ – 23697280, м. Київ, вул. Єреванська, 1.
Третя особа: Донецький відділ державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ЄДРПОУ – 44409188, місцезнаходження за адресою: м. Краматорськ, вул. Академічна, 20.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.
Повний текст судового рішення виготовлено 31 грудня 2025 року.
  Суддя	  	 О.  І.  Ковальчук