КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року місто Київ № 320/13489/25

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Білоус А.Ю., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Казенного підприємства «ІНФОРМАЦІЯ_1», Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненою позовною заявою, у якій просить: 
- визнати дії КП «ІНФОРМАЦІЯ_1» протиправними та зобов`язати Казенне підприємство «ІНФОРМАЦІЯ_1» припинити функціональну діяльність станції спеціального зв`язку до моменту правового вирішення та врегулювання всіх порушень, зазначених у статтях 145, 146, 148-3, 148-4, 152, 164, 166-12 Кодексу України про адміністративні правопорушення; 
- встановити документальну, нормативно-правову та законодавчу відповідність електронно-комунікаційного, радіочастотного та випромінюючого обладнання, розміщеного на даху житлового будинку по АДРЕСА_2, місто Київ, яке знаходиться на правах оперативного управління у КП «ІНФОРМАЦІЯ_1» - правоохоронним функціям та стратегічним потребам держави у контексті державної та національної безпеки України;
- ознайомити з цими документами позивача, як фахівця у сфері інформаційної та кібербезпеки, що має доступ до державної таємниці;
- зобов`язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку, виконати свої прямі функції відповідно до вимог статті 2 та статті 4 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку» від 16.12.2021 № 1971-IX;
- зобов`язати Казенне підприємство «ІНФОРМАЦІЯ_1» надати позивачеві завірену казенним підприємством копію посадової інструкції радіооператора станції спеціального зв`язку КП «ІНФОРМАЦІЯ_1» у порядку доступу до публічної інформації.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.04.2025 відкрито провадження в справі, прийнято її до розгляду в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачам строк для надання відзиву на позов.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.01.2026 закрито провадження в адміністративній справі за позовними вимогами № 1, № 2, № 3.
Позивачем заявлено клопотання про розгляд справи з викликом сторін.
Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частиною 2 статті 257 КАС України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Так, за правилами спрощеного позовного провадження, в силу вимог частини четвертої статті 257 КАС України, не можуть бути розглянуті справи у спорах:
1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;
2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;
4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";
6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.
Суд зазначає, що згідно з ухвалою про відкриття провадження в цій справі сторонам була надана можливість повною мірою скористатися своїми процесуальними правами, у тому числі, але не виключно, надати суду відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення, пояснення з приводу заявлених позовних вимог, а також докази, які заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи.
Крім того, кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог КАС України.
Суд встановлює, що наявність у справі письмових пояснень сторони, в яких викладено її правову позицію, сама по собі не вимагає обов`язкового проведення судового засідання з викликом учасників у спрощеному письмовому провадженні.
Ураховуючи предмет і підстави позову, суд відповідно до ухвали від 24.04.2025 дійшов висновку про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання.
Позивачем подано клопотання про призначення судової експертизи для встановлення технічного призначення обладнання, розміщеного на даху житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3, та ідентифікації його користувача.
Суд розглянув це клопотання та відмовляє у його задоволенні з таких підстав.
Відповідно до частини 1 статті 102 КАС України суд може призначити експертизу за наявності таких умов: по-перше, для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері, іншій ніж право, без яких встановити ці обставини неможливо; по-друге, має бути відсутніми надані сторонами висновки експерта або викликати сумніви у їх правильності.
Предметом позову є оцінка правомірності дій та бездіяльності Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку (далі - відповідач 2, НКЕК, Регулятор) у межах її наглядових повноважень. Технічні характеристики обладнання та встановлення осіб, які його використовують, не є предметом доказування при перевірці судом дотримання НКЕК процедури розгляду звернень, оскільки правомірність дій регулятора оцінюється на підставі відомостей, що перебували в його розпорядженні на момент прийняття рішення.
Згідно з частиною четвертою статті 78 КАС України обставини, встановлені судовим актом, що набрав законної сили, не підлягають повторному доказуванню. Постановою Київського апеляційного суду від 28.05.2025 у справі № 761/39546/24 вже встановлено відсутність доказів розміщення радіочастотного обладнання за вказаною адресою. Суд не може правомірно призначити експертизу щодо об`єкта, факт відсутності якого преюдиційно встановлено.
Відповідно до статті 9 КАС України суд вжив заходів для всебічного та повного з`ясування обставин справи. Суд отримав та дослідив офіційну інформацію Генерального штабу Збройних Сил України (далі - ГШ ЗСУ) та дані моніторингу Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» (далі - ДП «УДЦР»), які підтверджують відсутність діючих радіоелектронних засобів (РЕЗ) за цією локацією. Суд вважає, що з урахуванням преюдиційно встановлених обставин, ці письмові докази є достатніми для вирішення спору, тому потреби в залученні спеціальних знань немає.
Встановлення осіб, які можуть використовувати обладнання, належить до компетенції правоохоронних органів та спеціальних суб`єктів контролю, а не до завдань судової експертизи в адміністративному процесі. Залучення експерта для таких цілей не входить до повноважень адміністративного суду.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 102 КАС України, для призначення судової експертизи, та залишає клопотання без задоволення.
Суд розглянув матеріали справи, дослідив та оцінив докази, встановив фактичні обставини та проаналізував відповідне законодавство. На підставі цього суд встановив таке.
1. Щодо позовної вимоги № 4, зобов`язати відповідача 2 виконати свої прямі функції відповідно до вимог статті 2 та статті 4 Закону України № 1971-IX, судом встановлено таке.
Позивач вважає, що відповідач 2 неналежно здійснює державний нагляд за діяльністю КП «ІНФОРМАЦІЯ_1» (далі - відповідач 1, підприємство), не забезпечуючи моніторинг та контроль за дотриманням законодавства про використання радіочастотного спектру. На його думку, обладнання станції спеціального зв`язку (об`єкт К2), розміщене за адресою: АДРЕСА_4, м. Київ, експлуатується без необхідних дозволів, що порушує його право на безпечне довкілля та шкодить здоров`ю. Позивач стверджує, що НКЕК не вживає заходів для виявлення та припинення цих порушень.
Відповідач 2 у відзиві зазначає на неконкретність позовної вимоги та відсутність доказів наявності об`єкта регулювання за вказаною адресою. Цю позицію підтверджують:
- відповідь НКЕК на запит позивача від 04.08.2022 № 07-1764/154 про відсутність присвоєнь радіочастот;
- лист ДП «УДЦР» від 03.08.2022 № 80/09.2.1/4995/22, що засвідчує відсутність випромінювання незаконно діючого радіообладнання загальних користувачів за результатами моніторингу у липні 2022 року.
Суд, оцінюючи позовні вимоги до НКЕК, перевіряє відповідність дій та бездіяльності регулятора вимогам статей 2 та 4 Закону України № 1971-IX. Суд досліджує належність реагування відповідача-2 на звернення позивача щодо ймовірної експлуатації радіочастотного спектра за адресою: АДРЕСА_3.
На підставі дослідження матеріалів справи суд встановив такі обставини.
1) Позивач 29.07.2022 звернувся до НКЕК із запитом про надання публічної інформації щодо наявності дозволів на експлуатацію РЕЗ за вказаною адресою.
2) НКЕК листом від 04.08.2022 № 07-1764/154 надала позивачу інформацію про відсутність у Реєстрі присвоєнь радіочастот відомостей щодо РЕЗ за цією адресою.
3) ДП УДЦР інформацією від 03.08.2022 № 80/09.2.1/4995/22 підтвердило, що за результатами радіочастотного моніторингу фактів роботи РЕЗ загальних користувачів, які експлуатуються незаконно, за вказаною адресою не зафіксовано.
4) На підставі інформації ГШ ЗСУ від 15.05.2025 № 382/1/4/12939 встановлено відсутність виділеного радіочастотного ресурсу за цією адресою для спеціальних користувачів, до яких належить КП «ІНФОРМАЦІЯ_1».
5) Матеріали справи не містять доказів належного оформлення позивачем звернення до НКЕК як скарги, що ініціювало б згідно з частиною восьмою статті 10 Закону України «Про електронні комунікації» від 16.12.2020 № 1089-IX проведення позапланових заходів контролю.
Суд, оцінивши докази згідно зі ст. 73- 76 КАС України та застосувавши вимоги ст. 78 КАС України щодо преюдиційності, встановлює відсутність доказів, що підтверджують обставини, на які посилається позивач. 
Офіційні відомості НКЕК та ГШ ЗСУ про відсутність присвоєнь радіочастот, а також преюдиційно встановлений постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2025 у справі № 320/10089/24 факт відсутності об`єкта К2 на балансі або в оперативному управлінні КП «ІНФОРМАЦІЯ_1», не підтверджують обставини належності об`єкта до інфраструктури відповідача 1.
Також, дані моніторингу ДП УДЦР про відсутність джерел випромінювання, НКЕК та ГШ ЗСУ про відсутність присвоєнь радіочастот, а також преюдиційно встановлений постановою Київського апеляційного суду від 28.05.2025 у справі № 761/39546/24 факт відсутності розміщення обладнання та доказів шкідливого впливу, не підтверджують обставини розміщення об`єкта за цією адресою, експлуатацію відповідачем 1 та його шкідливий вплив на позивача.
На підставі вищевказаного суд дійшов висновку, що за вказаною адресою відсутній об`єкт, належність якого КП «ІНФОРМАЦІЯ_1» та факт його незаконного функціонування могли б становити предмет державного нагляду з боку НКЕК. Отже, предмет для здійснення НКЕК заходів державного нагляду (контролю) у контексті заявлених вимог відсутній.
Крім того, суд оцінив докази, на які посилається позивач.
Дослідивши надані позивачем докази, суд встановив їх недостатність для підтвердження факту порушення його прав.
1) Фотофіксація. Зафіксовані зображення не містять маркувань або технічних характеристик обладнання, що дозволяло б його ідентифікувати та встановити приналежність відповідачу 1. 
2) Результати вимірювань. Надані документи не відповідають вимогам законодавства щодо метрологічної атестації та порядку проведення вимірювань електромагнітного поля, у зв`язку з чим суд визнав їх недопустимими доказами.
3) Відсутність підстави для перевірки. Матеріалами справи не підтверджено подання позивачем до відповідача 2 належно оформленого письмового звернення, яке б відповідало вимогам пункту 8 частини восьмої статті 10 Закону України «Про електронні комунікації» та могло бути підставою для призначення позапланового заходу нагляду. Запит від 30.01.2024 має характер інформаційного запиту, а не скарги.
4) Інші матеріали. Решта документів, наданих позивачем, також не містять об`єктивних відомостей, які підтверджували б експлуатацію відповідачем 1 об`єкта К2/станція спецзв`язку за вказаною адресою або вчинення ним адміністративних правопорушень.
Оскільки об`єкт нагляду за вказаною адресою відсутній, а факт порушення прав позивача не підтверджений належними та допустимими доказами, у відповідача 2 не виник юридичний обов`язок щодо вжиття заходів реагування. Отже, його бездіяльність у даній ситуації є законною та обґрунтованою.
З огляду на встановлені факти, суд надає правову оцінку спірним правовідносинам та виходить з такого.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень і в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин першої та другої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частин четвертої 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини першої та п`ятої статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. У позовній заяві зазначається у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача. 
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку» від 16.12.2021 № 1971-IX регуляторний орган здійснює державне регулювання, а також державний нагляд (контроль) щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства у сферах: 1) електронних комунікацій; 2) радіочастотного спектра; 3) надання послуг поштового зв`язку.
Згідно з частиною першою та частиною третьою статті 4 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку» регуляторний орган здійснює державне регулювання, державний нагляд (контроль) з метою досягнення балансу інтересів користувачів, держави, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку, забезпечення безпеки електронних комунікацій, розвитку конкуренції, інтеграції ринків України у зазначених сферах до ринків Європейського Союзу.
Регуляторний орган здійснює виконання своїх функцій шляхом:
1) нормативно-правового регулювання відповідно до повноважень, наданих законом;
2) ліцензування, надання дозволів, передбачених Законом України "Про електронні комунікації" та іншими законами України;
3) регулювання цін (тарифів) на послуги у сферах електронних комунікацій (у тому числі регульованих послуг роумінгу), радіочастотного спектра та послуг поштового зв`язку у випадках та порядку, встановлених законом;
4) надання офіційних узагальнених роз`яснень та індивідуальних консультацій у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку. Узагальнені роз`яснення оприлюднюються на офіційному веб-сайті регуляторного органу. Індивідуальні консультації надаються (надсилаються) протягом 30 календарних днів після отримання запиту постачальника послуг;
5) забезпечення здійснення радіочастотного моніторингу, моніторингу якості електронних комунікаційних послуг та послуг поштового зв`язку, моніторингу рівня тарифів (цін) на універсальні послуги та їх доступності споживачам, моніторингу виконання положень законодавства щодо роумінгу в роумінговій зоні Україна - ЄС;
6) проведення позапланових перевірок, а також аналізу регуляторної звітності, поданої постачальниками електронних комунікаційних мереж та/або послуг, користувачами радіочастотного спектра;
7) проведення планових та позапланових перевірок операторів поштового зв`язку щодо дотримання законодавства у сфері надання послуг поштового зв`язку;
8) виконання та застосування заходів, передбачених законами України "Про електронні комунікації", "Про поштовий зв`язок", "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку електронних комунікаційних мереж", "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та іншими законодавчими актами, що регулюють відносини у відповідних сферах.
Відповідно до частин другої та четвертої статті 10 Закону України «Про електронні комунікації» від 16.12.2020 № 1089-IX державний нагляд (контроль) за додержанням законодавства про електронні комунікації та радіочастотний спектр суб`єктами господарювання, іншими особами здійснюється відповідно до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Державний нагляд (контроль) за додержанням законодавства про електронні комунікації та радіочастотний спектр здійснюється регуляторним органом двома способами: 1) проведення позапланових перевірок; 2) аналіз поданої постачальниками електронних комунікаційних мереж та послуг, користувачами радіочастотного спектра регуляторної звітності.
Відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V підставою для здійснення позапланових заходів є звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється територіальним органом державного нагляду (контролю) за наявністю погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.
Згідно з пунктами 8 та 9 частини восьмої статті 10 Закону України «Про електронні комунікації» рішення регуляторного органу про проведення позапланової перевірки має прийматися виключно в таких випадках: 
- надходження до регуляторного органу письмового звернення про здійснення діяльності у сфері електронних комунікацій чи експлуатації радіообладнання без подання повідомлення про початок діяльності у сфері електронних комунікацій, отримання у встановлених цим Законом випадках ліцензії на користування радіочастотним спектром або присвоєнь радіочастот;
- у разі виявлення за результатами радіочастотного моніторингу, робіт/заходів з виявлення джерел радіозавад або моніторингу якості електронних комунікаційних послуг ознак порушення вимог законодавства про електронні комунікації та/або радіочастотний спектр.
Згідно з частинами першою та другою статті 7 Закону України «Про електронні комунікації» Генеральний штаб Збройних Сил України здійснює повноваження щодо регулювання у сфері користування радіочастотним спектром спеціальними користувачами. До цих повноважень зокрема належать:
- визначає можливість застосування спеціальними користувачами конкретних типів радіоелектронних засобів і випромінювальних пристроїв на території України та веде реєстр радіоелектронних засобів і випромінювальних пристроїв спеціального призначення;
- здійснює присвоєння радіочастот та позивних сигналів для радіоелектронних засобів та випромінювальних пристроїв спеціального призначення, що використовуються спеціальними користувачами у смугах радіочастот спеціального та загального користування;
- визначає порядок та здійснює державний нагляд і радіочастотний моніторинг щодо користування радіочастотним спектром спеціальними користувачами;
- веде реєстр присвоєнь радіочастот спеціальних користувачів та здійснює облік присвоєнь радіочастот загальних користувачів у смугах радіочастот загального користування з метою виконання мобілізаційних планів.
Відповідно до частини першої та пункту 4 частини другої статті 43 Закону України «Про електронні комунікації» органом державного регулювання у смугах радіочастот спеціального користування та щодо спеціальних користувачів радіочастотного спектра є Генеральний штаб Збройних Сил України. До спеціальних користувачів радіочастотного спектра належать, зокрема, підрозділи й організації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України. 
На підставі викладених правових норм суд встановлює таке.
Згідно з частиною першою статті 160 КАС України позовна заява має містити чітко сформульовані вимоги та фактичні обставини, що їх обґрунтовують. Частина п`ята цієї статті, а також частини перша та друга статті 5 КАС України вимагають, щоб у позові до суб`єкта владних повноважень було зазначено сутність протиправності оскаржуваної дії чи бездіяльності, а самі вимоги були конкретними та відповідали передбаченому законом способу захисту.
Суд констатує, що позовна вимога № 4 щодо зобов`язання НКЕК «виконати свої прямі функції відповідно до вимог статті 2 та статті 4 Закону України від 16.12.2021 № 1971-IX» не відповідає цим процесуальним вимогам. Її зміст є абстрактним, оскільки позивач не визначив конкретних дій або рішень, які має вчинити відповідач, не вказав, які саме норми названих статей порушені та в чому виражається бездіяльність, а також не окреслив чіткого об`єкта судового захисту.
Правова позиція Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (постанова від 17.07.2020 у справі № 826/9160/18), яка є сталою та чинною, встановлює, що зважаючи на те, що рішення суду завжди спрямоване на захист конкретного суб`єктивного права, зміст позовних вимог не може бути абстрактним чи містити певні умовні категорії і повинен формулюватись максимально чітко і зрозуміло.
Абстрактний характер заявленої вимоги суперечить принципу правової визначеності та унеможливлює її примусове виконання.
Таким чином, неконкретність позовної вимоги № 4 самостійно свідчить про відсутність підстав для її задоволення.
Крім того, суд перевірив наявність підстав для вжиття заходів нагляду.
Так, враховуючи позицію позивача, суд перевірив, чи виник у відповідача 2 обов`язок вживати заходів у рамках статей 2 та 4 Закону України від 16.12.2021 № 1971-IX.
Згідно з частиною першою статті 2 цього Закону НКЕК здійснює державний нагляд (контроль) для виявлення та запобігання порушенням. Порядок ініціювання такого нагляду визначено спеціальним законодавством.
Підставами для проведення позапланової перевірки регулятором зокрема є (абзац четвертий частини першої статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», пункти 8, 9 частини восьмої статті 10 Закону України «Про електронні комунікації»):
- надходження письмового звернення про здійснення діяльності без необхідних дозволів із документами, що підтверджують порушення;
- виявлення ознак порушення за результатами моніторингу, проведеного самим регулятором.
Суд встановив, що позивач звертався до НКЕК із запитом на публічну інформацію щодо наявності дозволів (лист від 29.07.2022). Отримавши відповідь про відсутність присвоєнь радіочастот (від 04.08.2022 № 07-1764/154), позивач не подав до НКЕК письмового звернення, оформленого відповідно до вимог частини восьмої статті 10 Закону України «Про електронні комунікації».
Надане звернення мало характер інформаційного запиту, а не скарги, яка б містила заяву про конкретне порушення прав та доказову базу, що об`єктивно підтверджує незаконну експлуатацію радіоелектронних засобів саме підприємством.
Позивач не надав належного письмового звернення з доказами порушень, тому відповідач 2 не мав обов`язку щодо проведення позапланових заходів нагляду. За таких умов суд не може зобов`язати його до вчинення певних дій.
Також, суд аналізує наявність об`єктивних фактів для проведення заходів реагування.
Навіть за відсутності формальної скарги, НКЕК як суб`єкт державного нагляду має повноваження реагувати на інформацію про можливі порушення, отриману з інших джерел, зокрема в рамках власного моніторингу.
Однак суд встановив, що такі заходи відповідачем 2 були вжиті:
1) Лист ДП «УДЦР» від 03.08.2022 № 80/09.2.1/4995/22 свідчить, що за результатами планового радіочастотного моніторингу у липні 2022 року не зафіксовано випромінювання незаконно діючого радіообладнання загальних користувачів за вказаною адресою.
2) Відповідь НКЕК від 04.08.2022 № 07-1764/154 підтверджує відсутність у Реєстрі присвоєнь радіочастот відомостей щодо радіоелектронних засобів за цією адресою.
3) Інформація ГШ ЗСУ від 15.05.2025 № 382/1/4/12939, який є розпорядником спектру для спеціальних користувачів, засвідчує відсутність виділеного радіочастотного ресурсу за вказаною адресою для потреб КП «ІНФОРМАЦІЯ_1».
Зазначені офіційні дані, отримані від уповноважених органів, спростовують доводи позивача про незаконну експлуатацію обладнання та свідчать про відсутність об`єктивних підстав для вжиття НКЕК заходів примусового реагування.
Крім того, преюдиційно встановлені факти про відсутність об`єкта К2 на балансі або в оперативному управлінні КП «ІНФОРМАЦІЯ_1», його розміщення за цією адресою та доказів шкідливого впливу остаточно підтверджують, що об`єктивних підстав для проведення позапланового нагляду за вказаною адресою не існувало.
Відповідно до частини першої та пункту 4 частини другої статті 43 Закону України «Про електронні комунікації» органом державного регулювання щодо спеціальних користувачів радіочастотного спектра є ГШ ЗСУ. До таких користувачів законодавчо віднесені, зокрема, підрозділи та організації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, до сфери управління якої належить КП «ІНФОРМАЦІЯ_1.
Статтею 7 названого Закону повноваження щодо присвоєння радіочастот, ведення реєстру, здійснення державного нагляду та радіочастотного моніторингу щодо спеціальних користувачів однозначно віднесено до компетенції ГШ ЗСУ.
Таким чином, навіть за умови існування порушень у сфері використання радіочастотного спектра з боку КП «ІНФОРМАЦІЯ_1», відповідач 2 (НКЕК) не має законодавчо наданої компетенції щодо застосування заходів нагляду та реагування за такими порушеннями. Зобов`язання НКЕК вчинити дії, які виходять за межі її установчих повноважень, суперечило б вимогам частини другої статті 19 Конституції України та принципу законності.
Крім того, враховуючи преюдиційно встановлену постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2025 у справі № 320/10089/24 відсутність об`єкта К2 на балансі та в оперативному управлінні КП «ІНФОРМАЦІЯ_1» за вказаною адресою, суд не знайшов правових підстав для заміни відповідача 2 як неналежного. Застосування принципу процесуальної економії є підставою для відмови у такій заміні, оскільки вона не впливає на результат справи, який визначається відсутністю предмета для нагляду, та призвела б до невиправданого затягування провадження.
Враховуючи вищевикладене, суд оцінює бездіяльність НКЕК на відповідність критеріям статті 2 КАС України.
Суд встановлює, що бездіяльність відповідача 2 щодо невжиття заходів нагляду за адресою: АДРЕСА_3, відповідає всім зазначеним критеріям:
1) Підстава та межі повноважень. Відповідач 2 діяв у межах наданих йому законом повноважень. З огляду на відсутність належного звернення позивача з доказами порушень, об`єктивних даних за результатами власного моніторингу ДП «УДЦР» про порушення відповідача 1 та відсутність компетенції у відповідача 2 щодо нагляду за спеціальними користувачами, у НКЕК не виникло обов`язку щодо вжиття активних заходів примусового характеру. Позиція НКЕК ґрунтувалася на офіційних відомостях, отриманих від уповноважених органів.
2) Обґрунтованість. Бездіяльність обґрунтована сукупністю встановлених судом фактів, які свідчать про відсутність об`єкта нагляду: офіційними результатами радіочастотного моніторингу, даними Реєстру присвоєнь радіочастот, інформацією ГШ ЗСУ, преюдиційно встановленими обставинами.
3) Добросовісність та розсудливість. Відповідач 2 не проігнорував звернення позивача, а надав інформаційну відповідь. Невжиття заходів примусового втручання за відсутності достатніх підстав відповідає вимогам добросовісності та розсудливості, встановленим частиною другою статті 2 КАС України.
4) Пропорційність. Ініціювання заходів нагляду у цій ситуації, коли преюдиційно та за даними офіційного моніторингу встановлено відсутність об`єкта порушення, не відповідало б принципу пропорційності, оскільки потребувало б адміністративних витрат за відсутності об`єктивних підстав.
5) Відсутність порушення прав позивача. Для визнання бездіяльності протиправною необхідно встановити порушення конкретного права. Права, на які посилається позивач (статті 34, 50 Конституції України), у даному випадку не були порушені, що підтверджується відсутністю належних та допустимих доказів шкідливого впливу на нього та незаконної діяльності відповідача 1.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача 2, щодо невжиття заходів нагляду за КП «ІНФОРМАЦІЯ_1» за вказаною адресою є правомірною та відповідає критеріям, встановленим частиною другою статті 2 КАС України.
Отже, позовна вимога № 4 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню з таких підстав:
1) Вимога сформульована неконкретно та не відповідає вимогам статті 160 КАС України щодо визначеності способу судового захисту.
2) Позивачем не дотримано встановленого статтею 10 Закону України «Про електронні комунікації» порядку ініціювання заходу нагляду.
3) Матеріали справи свідчать про відсутність об`єктивних підстав для заходів реагування з боку НКЕК, що підтверджується офіційними даними моніторингу, інформацією регулюючого органу та преюдиційно встановленими обставинами.
4) Повноваження щодо нагляду за КП «ІНФОРМАЦІЯ_1» як спеціальним користувачем радіочастотного спектра законодавчо віднесено до компетенції ГШ ЗСУ (статті 7, 43 Закону України «Про електронні комунікації»).
Ураховуючи викладене, підстави для визнання бездіяльності відповідача 2 такою, що порушує права позивача, відсутні.
2. Щодо позовної вимоги №5, про зобов`язання КП «ІНФОРМАЦІЯ_1» надати позивачу завірену копію посадової інструкції радіооператора станції спеціального зв`язку у порядку доступу до публічної інформації, судом встановлено таке.
Позивач посилається на право на інформацію та безпечне довкілля (статті 34, 50 Конституції України).
Відповідач 1 заперечує проти задоволення вимоги, посилаючись на відсутність посади радіооператора станції спеціального зв`язку у чинному штатному розписі підприємства (наказ від 16.01.2024 № 6) та, як наслідок, на відсутність самого документа. Також вказано на преюдиційність цих обставин, встановлених постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2025 у справі № 320/10089/24, що набрала законної сили.
Судом встановлені такі фактичні обставини.
Позивач 30.01.2024 звернувся до відповідача 1 з відповідним інформаційним запитом. Листом від 07.02.2024 № 13/174/8-24 йому повідомлено про відмову у наданні інформації з посиланням на відсутність документа.
Для правової оцінки цих правовідносин суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на власний вибір.
Згідно зі статтею 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування шкоди, заподіяної порушенням цього права. Кожному гарантується право вільного доступу до інформації про стан довкілля, якість харчових продуктів і предметів побуту, а також право на її поширення. Така інформація не може бути засекречена.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про інформацію» 02.10.1992 № 2657-XII передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації» 13.01.2011 № 2939-VI (далі - Закон).
Відповідно до статті 1 Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Згідно пункту 2 частини першої статті 5 Закону доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.
Приписи статті 12 Закону визначають, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 14 Закону розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Частиною 1 статті 19 Закону визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (частина друга статті 19 Закону).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.
Згідно з частинами першою та четвертою статті 20 Закону розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником (частина третя статті 22 Закону).
Приписи частин першої, другої, третьої статті 23 Закону визначають, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.
Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.
Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник має право відмовити у задоволенні інформаційного запиту, якщо не володіє та не зобов`язаний володіти запитуваними відомостями.
Суд, оцінюючи правомірність відмови, встановлює наявність або відсутність обох юридично значущих фактів: 1) фактичного володіння запитуваним документом; 2) правового обов`язку його зберігати.
Питання про наявність у відповідача 1 посадової інструкції радіооператора вже було вирішене судом. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2025 у справі № 320/10089/24, що набрала законної сили, остаточно встановлено відсутність у нього завіреної копії цього документа. Змін у фактах чи законодавстві, що б унеможливлювали застосування преюдиції, не виявлено. Згідно з частиною четвертою статті 78 КАС України, ця обставина має преюдиційне значення і доказуванню не підлягає.
Право на доступ, як це випливає із змісту статей 1, 5, 19 та 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» поширюється лише на інформацію, яка вже створена або отримана розпорядником інформації при виконанні публічних функцій. Вказана правова позиція суду підтверджена сталою та чинною практикою Великої Палати Верховного Суду (постанова від 02.04.2019 у справі № 9901/650/18). Так, відповідно до цієї постанови зазначено, що «аналіз наведених правових норм свідчить про наявність обов`язку у розпорядників інформації надавати достовірну, точну та повну інформацію за умови її отримання або створення в процесі виконання своїх обов`язків».
Оскільки преюдиційно встановлена відсутність у штатному розписі відповідача 1 посади радіооператора, у нього не виникало обов`язку розробляти, затверджувати чи зберігати посадову інструкцію для такої посади. Вимога позивача в даному випадку, по суті, спрямована на створення документа, що не відповідає призначенню інституту доступу до публічної інформації.
Суд встановив, що відповідач 1 не володіє запитуваним документом і не мав обов`язку його мати. Таким чином, його відповідь на інформаційний запит є правомірною та ґрунтується на пункті 1 частини першої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Підстав для задоволення позовної вимоги № 5 немає.
Суд перевіряє відповідність дій (бездіяльності) відповідача 1 критеріям, встановленим частиною другої статті 2 КАС України.
Відповідач 1 надав позивачу мотивовану відповідь на інформаційний запит, діючи на підставі та в межах повноважень, передбачених пунктом 1 частини першої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Суть позиції відповідача 1 полягала у відмові у наданні документа через його відсутність у володінні та відсутність обов`язку його мати.
Суд оцінює як сам факт надання такої відповіді, так і бездіяльність щодо ненадання запитуваної інструкції на відповідність всім критеріям частини другої статті 2 КАС України:
1) Наявність підстави та дотримання меж повноважень. Дії відповідача 1 мали правову підставу - норму спеціального закону, яка дозволяє відмовляти у задоволенні запиту за відсутності інформації. Він діяв у межах наданих цим законом повноважень, не виходячи за межі правомочності розпорядника інформації.
2) Обґрунтованість. Відмова ґрунтувалася на об`єктивних та преюдиційно встановлених фактах: відсутності посади радіооператора в штатному розписі та, як наслідок, відсутності обов`язку створювати та зберігати відповідну посадову інструкцію. Правова позиція підкріплена судовою практикою Верховного Суду щодо розмежування обов`язків надавати та створювати інформацію.
3) Добросовісність та розсудливість. Відповідач 1 не проігнорував запит, а в установлений законом строк надав письмову відповідь з поясненням причин. Така поведінка свідчить про намагання дотриматися процедури та розсудливе оцінювання своїх обов`язків.
4) Пропорційність. Вимога про зобов`язання створити неіснуючий документ була б явно непропорційною, оскільки суперечила б суті права на доступ до публічної інформації та призвела б до невиправданого втручання в господарську діяльність відповідача 1 без реальної потреби для захисту прав позивача.
5) Своєчасність. Відповідь на інформаційний запит надана у встановлений законом п`ятиденний строк, що свідчить про дотримання вимоги своєчасності.
6) Відповідність меті. Дії відповідача 1 були спрямовані саме на реалізацію мети, з якою надано повноваження щодо розгляду інформаційних запитів - забезпечити доступ до наявної публічної інформації, а не до неіснуючої.
7) Відсутність порушення інших критеріїв. Суд не встановив ознак упередженості, дискримінації або порушення права на участь у процесі прийняття рішення, оскільки позивач мав можливість подати запит та отримати на нього відповідь.
На підставі викладених обставин суд дійшов висновку, що дії (бездіяльність) відповідача 1, пов`язані з розглядом інформаційного запиту позивача, повною мірою відповідають критеріям, встановленим частиною другої статті 2 КАС України. Підстав для визнання цих дій (бездіяльності) такими, що порушують права позивача, немає.
З огляду на викладене, позовні вимоги № № 4, 5 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 139 КАС України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати розподілу та присудженню не підлягають.
Керуючись статтями 2-3, 5-15, 72-77, 90, 122, 132, 139, 242-246, 250-251, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Казенного підприємства «ІНФОРМАЦІЯ_1», Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку про зобов`язання вчинення дій - відмовити.
Судові витрати розподілу та присудженню не підлягають.
Відомості про сторін та інших учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), адреса: АДРЕСА_1 ;
відповідач 1: Казенне підприємство «ІНФОРМАЦІЯ_1» (код ЄДРПОУ НОМЕР_2), адреса: АДРЕСА_5;
відповідач 2: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку (код ЄДРПОУ 37994258), адреса: 03110, м. Київ, вулиця Солом`янська, будинок 3.
Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Білоус А.Ю.