Справа № 212/13249/25 
2/212/1234/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2026 року місто Кривий Ріг 
Покровський районний суд міста Кривого Рогу у складі головуючої судді Швець М. В.; за участі секретаря судового засідання Терещук М.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди,
встановив таке.
В провадження суду надійшла зазначена позовна заява. Суд виніс ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
04 грудня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву за підписом представника Заклецького В. В. 
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Позиції сторін.
Позивач заявив про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження його здоров`я, в розмірі 400 000 грн без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. В обґрунтування послався на роботу на підприємстві відповідача у шкідливих умовах та наявність професійного хронічного захворювання, 60 % втрати професійної працездатності. У зв`язку з отриманням хронічних професійних захворювань – порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває біль в попереково-крижовому відділі хребта, з іррадіацією в праву ногу, біль і обмеження руху в плечових, ліктьових і колінних суглобах судоми в нижніх кінцівках, утруднену ходу, болі і оніміння рук, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді, загальну слабкість, задишку при незначному фіз. навантаженні, кашель сухий впродовж доби, який посилюється вранці, головний біль, запаморочення, втому, зниження пам`яті, слуху нудоту, печію. Наявність даних негативних явищ в житті позивача свідчить про постійне перенесення Позивачем больових відчуттів та про необхідність проходження лікування, а також вказує на відсутність у Позивача можливості в достатній мірі реалізовувати свої звички та бажання, що в свою чергу, призводить до зниження якості життя позивача та зменшення благ, які позивач мав до моменту професійного захворювання та втрати професійної працездатності. Тривалий процес лікування позбавляв позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічних професійних захворювань позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Позивач, внаслідок отриманого хронічного професійного захворювання, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначилося та позначається сьогодні на душевному та фізичному станах позивача, який в тому числі не має можливості приділяти належну увагу своїй родині. Крім того соціальний аспект поняття непрацездатності свідчить про нездатність, в даному випадку, позивача, матеріально забезпечити себе та членів своєї сім`ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини в державі, що також завдає моральних страждань позивачу.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечив проти задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на таке. Робота на гірничодобувному підприємстві обумовлена наявністю шкідливих виробничих факторів, усунути які неможливо з об`єктивних причин, порядок та вимоги щодо роботи в шкідливих умовах регламентовані законодавчо і компенсуються пільгами. При укладенні з ПрАТ «СУХА БАЛКА» трудового договору, позивача було ознайомлено з умовами праці, наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства, при цьому позивач свідомо приймав наявні умови праці і усвідомлював можливість нанесення шкоди його здоров`ю. Тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці збільшує ризик професійного захворювання, і це залежить від самого працівника, оскільки лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору. Також ПрАТ «СУХА БАЛКА» надавало позивачу встановлені чинним законодавством і колективними договорами пільги і компенсації, зокрема, оплату праці у підвищеному розмірі, додаткові відпустки, профілактичне харчування, перераховував до Пенсійного фонду кошти для забезпечення виплати пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 тощо. Відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував. Більше того, на ПрАТ «СУХА БАЛКА», відповідно до вимог законодавства, повсякчас застосовуються заходи щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників, шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, позитивного досвіду охорони праці. Умови праці, у яких працював позивач, не створювались ПрАТ «СУХА БАЛКА», а є наслідком недосконалості технології розробки корисних копалин підземним способом. Тому ймовірною причиною професійного захворювання позивача є незастосування ним у процесі виконання трудових обов`язків засобів захисту, не зважаючи на забезпечення ними у повному обсязі. Більше того, за відомостями з трудової книжки ОСОБА_1 , він мав трудові відносини в несприятливих та шкідливих умовах з іншими підприємствами, що також могло відзначитися на стані здоров`я позивача та вплинути на ступінь професійної працездатності.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Оцінка аргументів сторін та висновки суду.
Згідно з копією трудової книжки ОСОБА_1 (а. с. 9 зворот - 11), з 30.10.2001 року до 11.04.2005 року він працював на посаді гірника, прохідника шахти «Ювілейна» ПрАТ «Суха Балка», тобто протягом 3 років і 5 місяців. Після того, з 14.04.2005 року його прийнято до ПрАТ «ЦГЗК», де позивач працював на різних посадах до 27.02.2024, тобто впродовж 18 років та 10 місяців.
Згідно з Витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, складеним КНП «Криворізька міська лікарня № 16» Криворізької міської ради (рішення № 125/25/1974/Р від 11.11.2025; а. с. 20-21), позивачу з 18.09.2025 року встановлено 60% втрати професійної працездатності. 
В Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18.09.2025 року, складеному на ПРАТ «ЦГЗК» комісією, до складу якої входили посадові особи ПРАТ «ЦГЗК» (а. с. 17-19) зафіксовано оцінку умов праці, та, як наслідок, їх шкідливості – виникнення хронічного професійного захворювання у позивача на підприємстві ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат». Отже, зазначений Акт - складений на іншому підприємстві, ніж відповідач, та за участю відповідальних посадових осіб такого іншого підприємства. 
Акт розслідування, відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про охорону праці», є документом, який роботодавець зобов`язаний скласти за підсумками розслідування професійного захворювання. 
Процедура розслідування та обліку професійних захворювань на виробництві регулюється Порядком розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 337 від 17.04.2019 (далі - «Порядок № 337»). Хронічне професійне захворювання (отруєння), за визначенням п. 3 вказаного Порядку № 337 - захворювання, що виникло внаслідок провадження професійної діяльності працівника виключно або переважно впливу шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, пов`язаних з роботою. Професійний характер хронічного захворювання (отруєння) встановлюється лікарсько-експертною комісією спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (далі - лікарсько-експертна комісія), склад якої затверджує керівник такого закладу (п. 97 Порядку № 337).
Відповідно до п. 99 Порядку № 337 рішення про зв`язок захворювання з умовами праці приймається на підставі клінічних, функціональних досліджень (амбулаторних або стаціонарних) з урахуванням відомостей, зазначених у:
трудовій книжці - для визначення стажу роботи в умовах дії виробничих факторів;
виписці з амбулаторної картки (форма 025/у);
історії хвороби за весь період спостереження;
направленні хворого на огляд до лікарсько-експертної комісії з медичним висновком лікаря-профпатолога;
санітарно-гігієнічній характеристиці умов праці;
інформаційній довідці про умови праці працівника, що складається лікарями з гігієни праці територіального органу Держпраці, який здійснює нагляд за підприємством (установою, організацією), у разі підозри в нього хронічного професійного захворювання (отруєння);
висновку фтизіатра, нарколога та інших документах (у разі потреби);
акті за формою Н-1 (у разі гострого професійного захворювання (отруєння).
Суду надано Медичний висновок лікарсько-експертної комісії закладу охорони здоров`я, що має право встановлювати остаточний діагноз хронічних захворювань, про наявність хронічного професійного захворювання (а. с. 15-16). Місце останньої роботи – ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат». Профмаршрут, зазначений у цьому Висновку - це саме професійний маршрут на ПРАТ «ЦГЗК» протягом 18 років 10 місяців прохідником. В анамнезі хвороби зазначено, що, згідно з наданою медичною документацією, позивач хворіє з 2012 року. Надана суду медична документація це підтверджує, з чого можна зробити висновок про те, що проблеми зі здоров`ям, спричинені шкідливими умовами праці, у позивача почалися через 7 років після звільнення з підприємства відповідача.
В матеріалах справи міститься також Санітарно-гігієнічна характеристика умов праці ГУ Держпраці у Дніпропетровській області (а. с. 12-14). Вона містить дані про умови праці (важкість, шум, вібрація) прохідником за період роботи з 14.04.2005, тобто на підприємстві ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (шахта імені Орджонікідзе), а не у відповідача. Згідно з висновку, за рівнем шуму, рівнем локальної вібрації, показниками мікроклімату, важкості та напруженості праці, умови праці визнано шкідливими. Однак оцінка умов праці проводилася саме за останнім місцем роботи позивача, де він працював переважну частину свого професійного життя, а саме – ПрАТ «ЦГЗК».
Усі наявні в матеріалах справи докази свідчать про шкідливість умов праці на ПрАТ «ЦГЗК» та не свідчать про причинно-наслідковий зв`язок у виникненні професійного хронічного захворювання позивача з його роботою у шкідливих умовах на підприємстві відповідача.
В матеріалах відсутні будь-які докази, які підтверджували б негативний вплив на здоров`я позивача роботи саме на підприємстві відповідача – ПрАТ «Суха Балка». Досліджені судом докази у своїй сукупності не свідчать ані про шкідливі умови праці на ПрАТ «Суха Балка», ані про те, що саме це спричинило втрату професійної працездатності у позивача.
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. 
Оцінка аргументів сторін та висновки суду.
Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, серед іншого, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Згідно з ч. 3, 4 зазначеної статті, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно з ч. 3 ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.
Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці; забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, роботодавець повинен забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань у працівників.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується на принципах, серед яких - принцип пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці.
Згідно зі ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Згідно зі ст. 237? КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Згідно з ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, якою визначено змагальність серед основних засад цивільного судочинства, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У Постанові ВП ВС від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц міститься такий висновок щодо тягаря доказування: «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний… Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс» (п. 81).
Верховний Суд у своїй Постанові від 21.09.2022 у справі № 645/5557/16-ц зазначив, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача; пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.
Отже, стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
Однією з ключових умов наявності підстав для компенсації моральної шкоди є наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом – моральною шкодою. За таких обставин, як у цій справі, суд повинен встановити причинний зв`язок між роботою позивача на підприємстві відповідача та моральною шкодою, що заподіяна позивачу внаслідок шкідливих умов праці. Тягар доказування наявності такого причинного зв`язку – покладений на позивача. З наданих суду доказів такого зв`язку не вбачається.
З наведених норм суд робить висновок про те, що створення і забезпечення нешкідливих умов праці – це зона відповідальності працедавця. Однак надані позивачем докази не підтверджують обставини нанесення шкоди його здоров`ю, та, відповідно, моральної шкоди йому внаслідок неналежних умов праці на підприємстві відповідача, та не підтверджують причинний зв`язок між роботою у відповідача та заподіяною шкодою.
З сукупності досліджених доказів суд дійшов висновку про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між роботою на підприємстві відповідача та встановленими у ОСОБА_1 хронічними професійними захворюваннями, тому позовна заява не підлягає задоволенню.
Позивач - звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». В зв`язку з цим, суд вважає за необхідне судові витрати у вигляді судового збору віднести на рахунок держави.
На підставі зазначеного, керуючись статтями 62, 76-81, 89, 141, 178, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд
ухвалив таке.
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди – відмовити.
Судові витрати у вигляді судового збору віднести на рахунок держави.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;
Відповідач: Приватне акціонерне товариство «СУХА БАЛКА», ЄДРПОУ: 00191329, юридична адреса: вул. Конституційна, 5, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.
Рішення суду складено та підписано 28 січня 2026 року.

Суддя: М. В. Швець